Дата документу 26.01.2021 Справа № 323/2729/17

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 22-ц/807/209/21                        Головуючий у 1-й інстанції: Плечищева О.В.
Є.У.№ 323/2729/17                                        Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суду у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Дашковської А.В.,
                        Кримської О.М.,
секретар:         Волчанова І.М.,

розглянувши у  відкритому судовому засіданні цивільну справу за    скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Оріхівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), боржник: ОСОБА_2 на бездіяльність органу примусового виконання,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просив зобов`язати державного виконавця здійснити одночасний виклик боржника і стягувача за виконавчим провадженням № 57980242 від 27.12.2018 для надання пояснень боржником щодо виконання рішення суду; визнати бездіяльність державного виконавця Татьяненко Ю.В. та ОСОБА_3 неправомірною. Свої вимоги мотивував тим, що ним відновлено виконавче провадження № 57980242 із примусового виконання судового рішення стосовно побачень з його донькою через судову інстанцію, про що є відповідна постанова державного виконавця Калюжної Н.І.
Станом на вересень 2020 жодні виконавчі дії не вчиняються, державний виконавець не викликає до виконавчої служби одночасно боржника та стягувача для надання пояснень щодо виконання рішення суду, як це передбачено у Законі «Про виконавче провадження» . Посилаючись на вказані обставини, просив про задоволення скарги.
Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2020 року відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що державним виконавцем вимоги Закону України «Про виконавче провадження не порушені». 
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу районного суду, ухвали нову постанову, якою задовольнити його скаргу в повному обсязі. Вважає, що судом не надана належна оцінка зібраним у справі доказам. Суд не здійснив контроль над виконанням рішення суду, чим порушив норми процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець зазначає, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, а доводи скарги – безпідставні. При розгляді скарги судом першої інстанції досліджувалися матеріали виконавчого провадження, та було встановлено, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, яким зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_4 , 2016 р.н. У зв`язку із ухиленням боржника від виконання судового рішення на останню постановами від 25.02.2019, 22.07.2019 накладено штрафи у розмірі 1 700 грн. та 3 400 грн. Постановою державного виконавця від 22.07.2019 боржника тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України. Того ж дня державним виконавцем направлено повідомлення до Оріхівського відділення поліції про вчинення боржником кримінального правопорушення за ст.382 КК України. За фактичними обставинами під час вчинення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що за адресою, зазначеною у виконавчому документі, боржник не проживає, її місце проживання не встановлено. В заяві про зміну місця проживання від 27.02.2019 боржник зазначила, що вона виїхала в м. Сніжне, Донецької обл. Здійснити виклик боржника за цією адресою неможливо, оскільки це тимчасово окупована територія. 18.09.2020 і 23.09.2020 державним виконавцем здійснено виїзд за місцем реєстрації боржника та встановлено, що за адресою реєстрації боржник не проживає. Державним виконавцем направлено подання до суду про розшук боржника, яке ще не розглянуто.
В засідання апеляційного суду, призначені на 22 грудня 2020 року і 26 січня 2021 року ОСОБА_1 не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення повісток на електронну адресу через систему «Електронний суд», а також засобами поштового зв`язку. 26 січня 2021 року на електронну адресу апеляційного суду в системі «Електронний суд» надійшло клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи через епідемічну ситуацію, пов`язано із поширенням COVID 19, а також хворобу батьків.
Розглянувши клопотання ОСОБА_1 , колегія визнала його таким, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин першої та другої статті 450 ЦПК України скарга на бездіяльність державного виконавця розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Як визначено ст. 368, 371 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження з особливостями, встановленими цією главою (глава 1 розділ У). 
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи суд апеляційної інстанції може продовжити строк розгляду справи, але не більше як на п`ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.
Відповідно до положень статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, його апеляційна скарга не містить клопотань про дослідження нових доказів, апеляційне провадження відкрито 26 листопада 2020 року, неявка учасників виконавчого провадження за положенням ч.2 ст.450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги, колегія суддів визнала про відсутність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги, а відтак – і для задоволення клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення державного виконавця, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що скарга не містить мотивування стосовно бездіяльності державних виконавців, а також скаржником не було надано належних та допустимих доказів з цього приводу.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність правильно встановленим обставинам справи, належно оціненим доказам і нормам матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин з огляду на такі обставини.
Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. 
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. 
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. 
Європейський суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece)).
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент виникнення спірних правовідносин були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження».
Так, у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (частина перша статті 6 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника, або за місцем знаходження його майна. Виконання рішення яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється за місцем вчинення таких дій.
Встановлено, що на виконанні у Оріхівському районному відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дніпро) перебуває виконавче провадження № 57980242 по виконанню виконавчого листа № 323/2729/17, виданого 23.05.2018 Оріхівським районним судом Запорізької області, яким зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено спосіб участі ОСОБА_1 як батька у вихованні доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з можливістю систематичних побачень, а саме: один раз на тиждень в суботу з 11-00 до 14-00 години за місцем проживання чи перебування дитини в присутності матері ОСОБА_2 
27.12.2018 у відповідності до вимог статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 57980242.
У зв`язку із ухиленням боржника від виконання судового рішення в порядку ст.ст. 63, 64-1, 75 Закону України «Про виконавче провадження» 25.02.2019 і 22.07.2019 постановами державного виконавця накладено штраф на боржника у розмірі 1700 грн. та 3 400,00 грн.
22.07.2019 до Оріхівського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП у Запорізькій області державним виконавцем в порядку статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» та в порядку статті 382 Кримінального кодексу України було направлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.
22.7.2019державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.
22.7.2019до Оріхівського районного суду у Запорізькій області державним виконавцем направлено подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, яке Оріхівським районним судом Запорізької області розглянуто та задоволено, про що винесено ухвалу № 323/2729/17(6/323/33/19) від 25.07.2019. 
Зазначену ухвалу направлено до Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України і згідно повідомлення № 0.1874-14327/0/18/-19-Вих від 23.08.2019 відомості стосовно ОСОБА_2 введено до відповідної бази даних Державної прикордонної служби України.
На електронну пошту відділу від боржника 19.04.2019 надійшла заява від 10.04.2019, якою вона підтвердила, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 і буде проживати до кінця грудня 2019 року. 
05.08.2019 на підставі п.п. ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки відповідно до вимог ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» якщо рішення не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. 
Вказана постанова була предметом оскарження стягувача ОСОБА_1 . Рішенням Оріхівського районного суду Запорізькій області від 09.10.2019, справа № 323/2729/17, у задоволенні скарги було відмовлено. Вказаним судовим рішенням дії державного виконавця визнані правомірними. 
17.03.2020Оріхівським районним судом Запорізької області було розглянуто скаргу ОСОБА_1 на дії Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в особі Соболевої Н.І., зацікавлена особа ОСОБА_2 щодо відмови у відновленні виконавчого провадження, яку задоволено частково, визнано дії відділу в особі ОСОБА_6 неправомірними, зобов`язано державного виконавця Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відновити виконавче провадження № 57980242,про що винесено ухвалу № 323/340/20.
20.07.2020 державним виконавцем Калюжною Н.І. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження № 57280242, яку за вих. № 14424 направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією до відома та Оріхівському районному суду Запорізької області для пред`явлення виконавчого документу на виконання.
28.07.2020 та 12.08.2020 року державним виконавцем Татьяненко Ю.В. здійснено виїзд, у тому числі за адресою боржника ОСОБА_2 , вказаною у виконавчому документі а саме: АДРЕСА_2 та за місцем реєстрації - АДРЕСА_3 . В результаті виїзду встановлено, що боржник за адресою: АДРЕСА_3 не мешкає, будинок зруйновано, про що складено відповідний акт державного виконавця, а за адресою: АДРЕСА_2 мешканці були відсутні, двері ніхто не відчинив, про що складено відповідний акт державного виконавця.
Оскільки місце перебування боржника після відновлення виконавчого провадження не встановлено, державним виконавцем направлено подання до районного суду про оголошення боржника у розшук, яке ухвалою Оріхівського районного суду від 31.08.2020, справа №313/2729/17, залишено без задоволення. Судове рішення було оскаржено виконавчою службою в апеляційному порядку, постановою апеляційного суду від 10.11.2020 скаргу задоволено, ухвалу суду першої інстанції скасовано з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Станом на час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_7 вищевказане подання державного виконавця про оголошення боржника у розшук судом першої інстанції не розглянуто.
Місце фактичного перебування боржника невідоме. 
Установивши, що державний виконавець вжив усі передбачені законом заходи до виконання судового рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги. 
Аналіз вищевикладеного свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволені скарги ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги щодо неправомірної участі у судовому засіданні під час розгляду скарги старшого державного виконавця є необґрунтованими.
За положенням ч.3 ст.450 ЦПК України якщо особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржується, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), суд залучає до участі у справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи.
Предметом оскарження у цій справі є дії (бездіяльність) державних виконавців ОСОБА_3 та ОСОБА_8 . На час розгляду справи у суді першої інстанції державний виконавець Татьяненко Ю.В. була звільнена із займаної посади, а виконавець Мякішева А.В. перебувала у відпустці. Оскільки виконавче провадження перебувало у провадженні старшого державного виконавця Овчаренко Ю.С., остання і здійснювала представництво у суді суб`єктів оскарження.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права є неспроможними і ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником окремих норм права, які регулюють спірні правовідносини.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними. 
Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови складено 28 січня 2021 року.

Головуючий І.В. Кочеткова 

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська