ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2021 року
м.Харків
справа № 643/4478/18
провадження № 22-ц/818/289/21        
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого : Хорошевського О.М.
суддів колегії: Бурлака І.В., Яцини В.Б.
за участі секретаря – Пузікової Ю.С.
учасники справи:
позивач та відповідач за зустрічним позовом – ОСОБА_1 
відповідач та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 
Третя особа – Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ВУСО»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 подану його представником ОСОБА_3 , на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2020 року, постановлену суддею Довготько Т.М.,

у справі  за  позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 452 241,33грн. в якості відшкодування матеріальних збитків, 1585,80 грн. на відшкодування витрат за проведення оцінки визначення вартості матеріальних збитків, 4588,28грн. сплачених судових витрат. 

Позовні вимоги вмотивовані тим, що ОСОБА_2 23.12.2016 року у другій половині дня в м.Харкові по пр. Ювілейний в районі буд.52, керуючи автомобілем Hyundai-Sonata р.н. НОМЕР_1 , виконуючи поворот ліворуч, не надав дорогу автомобілю Toyota-Rav 4 р.н. НОМЕР_2 , під її керуванням, яка рухалася у зустрічному напрямку, в результаті чого сталося зіткнення, внаслідок чого автомобіль Toyota-Rav 4 р.н. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження та ОСОБА_1 завдано матеріальну шкоду. Відносно ОСОБА_2 20.01.2017 року складено адміністративний протокол за ст.124 КУпАП. 21.01.2018року провадження за адміністративним матеріалом про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Для встановлення причин дорожньо-транспортної пригоди постановою від 26.09.2017 у справі призначено судову автотехнічну експертизу. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №18711 від 16.11.2017року, водій автомобіля Hyundai-Sonata р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1 та 16.6 ПДР України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля Hyundai-Sonata р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 визначалася шляхом виконання ним вимог п.п.10.1 та 16.1 ПДР України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Дії водія автомобіля Hyundai-Sonata ОСОБА_2 в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідали вимогам п.п.10.1 та 16.6 ПДР України та знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільна відповідальність винуватця ДТП, а саме відповідача ОСОБА_2 застрахована у страховій компанії ВУСО, страховий поліс АК 2123024, строк дії якого з 11.11.2016 до 10.11.2017. Страхова сума може бути відшкодована тільки по обвинуваченому рішенню суду, однак справу щодо ОСОБА_2 було закрито за закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Згідно з висновком експертного товарознавчого дослідження №14165 від 23.01.2014року величина матеріальних збитків, завданих автомобілю Toyota-Rav 4 р.н. НОМЕР_2 становить 452 241, 33грн., вартість проведення експертизи становить 1585,80грн. Внаслідок ДТП, позивачу також заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазначала у зв`язку із пошкодженням автомобіля, неможливістю протягом тривалого часу користуватися ним, порушення нормальних життєвих зв`язків. Розмір відшкодування моральної шкоди визначає у розмірі 50000грн. 

27.06.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь суму матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП у розмірі 250 058,60 грн., вартість послуг з автотоварознавчого дослідження, поштові витрати у розмірі 1285,20грн., вартість послуг з евакуації ТЗ у розмірі 600,00грн., моральну шкоду у розмірі 5000, 00 грн., та судові витрати. 

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.12.2016 року приблизно о 16 год.25 хв., мала місце ДТП, в якій було пошкоджено автомобіль Хюндай р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 . Згідно постанови Московського районного суду м.Харкова від 21.02.2018року провадження за адміністративним матеріалом про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. В матеріалах адміністративного провадження містяться відомості про винуватість саме ОСОБА_1 , а саме запис з камер з місця ДТП, пояснення свідків, схеми ДТП, роботи світлофорного об`єкта. Вважає, що в даній ДТП в діях водія автомобіля Тойота НОМЕР_2 ОСОБА_1 наявні невідповідності вимогам п.п. 12.3, 8.7.3, 8.10 ПДР України, та вона порушила правила дорожнього руху, чим спровокувала ДТП. На момент ДТП автомобіль ОСОБА_1 не був застрахований полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно звіту експертного автотоварознавчого дослідження №3С, вартість матеріальної шкоди завданої власнику автомобіля Хюндай р.н. НОМЕР_1 складає 250 058,60грн., вартість послуг з автотоварознавчого дослідження склала 1200,00грн., вартість поштових відправлень про виклик сторін на огляд транспортного засобу 85,20грн., послуги евакуатора 600,00грн., моральна шкода 5000,00грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 суму матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 352 241,33 грн., на выдшкодування моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 3000,00 грн., витрати за оплату автотоварознавчого дослідження у розмірі 1585,80грн., суму судового збору у розмірі 3578,86грн., а всього: 360 405 грн. 99 коп. В решті позовних вимог відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 в особі свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та задовольнити зустрічний позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, постановленим з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про винуватість апелянта у вчиненні ДТП, оскільки з постанови Московського районного суду м.Харкова від 21.02.2018 року вбачається, що в наслідок сплину трьох місяців з дня правопорушення строки накладення адміністративного стягнення збігли.

Крім того, суд не взяв до увагу пояснення свідків які безпосередньо були присутні при ДТП, та пояснили, що зіткнення сталося у зв`язку із зміною сигналів світлофора. Судом не було встановлено наявність вини апелянта у ДТП. 

Також, у суді першої інстанції заявлялось клопотання про проведення комплексної судової авто технічної експертизи, експертизи відеозапису проте суд відхилив таке клопотання необґрунтовано, оскільки для визначення винуватості того чи іншого водія потрібні спеціальні знання.
Також, суд не звернув уваги, що сума матеріального збитку зазначена у висновку включає 20% ПДВ, однак суд її із суми не вирахував.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №18711 від 16.11.2017року, зазначено, що в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Hyundai-Sonata р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1 та 16.6 ПДР України. Технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля Hyundai-Sonata р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 визначалася шляхом виконання ним вимог п.п.10.1 та 16.1 ПДР України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Дії водія автомобіля Hyundai-Sonata ОСОБА_2 в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідали вимогам п.п.10.1 та 16.6 ПДР України та знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Судом встановлено наявність шкоди, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між протиправними діями відповідача та шкодою, завданою позивачу. Оскільки ЖТП сталася з вини ОСОБА_2 то підстав для задоволення зустрічного позову не має.
Такі висновки суду відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судовим розглядом встановлено, що 23.12.2016 року приблизно о 16год.25 хв. в м. Харкові по пр. Ювілейний, в районі буд. 52, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Hyundai-Sonata р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля Toyota Rav 4 р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 . 

За результатами оформлення даної дорожньо-транспортної пригоди було складено протокол про адміністративне правопорушення серія БР №266607 за змістом якого визначено, що ОСОБА_2 керуючи автомобілем по пр. Ювілейному м. Харкова в районі будинку 52, виконуючи поворот ліворуч не дав дороги автомобілю Тойота д.н. НОМЕР_3 , що рухався у зустрічному напрямку , що призвело до зіткнення автомобілів та їх пошкодження.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Hyundai-Sonata р.н.  НОМЕР_1 ОСОБА_2  була застрахована у страховій компанії ВУСО, страховий поліс АК 2123024, строк дії якого з 11.11.2016 до 10.11.2017. Автомобіль ОСОБА_1 не був застрахований полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

21.02.2018 р. постановою Московського районного суду м. Харкова, провадження за адміністративним матеріалом про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП України закрито в зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. 

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що взимку 2016 року, точної дати не пам`ятає, він знаходився з товаришем на пр. Ювілейному біля кінотеатру «Росія», та бачив як автомобіль Toyota виїхав на зелений сигнал світлофора по пр. Ювілейному, в зустрічному напрямку рухався автомобіль Hyundai-Sonata, який здійснив поворот ліворуч, внаслідок чого сталося зіткнення. 

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що у грудні 2016 року, точної дати не пам`ятає, він знаходився на пішохідному переході по пр. Ювілейному, та бачив як на перехресті зі сторони пр. Тракторобудівників під`їхав автомобіль, ввімкнув лівий сигнал повороту та почав повертати ліворуч, при цьому не переконався в безпеці, в результаті чого сталося зіткнення з автомобілем, який рухався зі сторони вул. Гвардійців Широнінців на зелений сигнал світлофора. 

Свідок ОСОБА_6 , в судовому засіданні показав, що взимку 2016 року, точної дати не пам`ятає, він знаходився на пішохідному переході на пр. Ювілейному, та бачив шо на пішохідному переході ввімкнений зелений сигнал світлофора, в цей момент почув звук зіткнення автомобілів. 

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що три року тому, точної дати не пам`ятає він був свідком дорожньо-транспортної пригоди. Так, він знаходився на пішохідному переході на перехресті пр. Ювілейному та пр. Тракторобудівників, та бачив як автомобіль Toyota рухався зі сторони ринку Барабашова по проспекту Ювілейному прямо, на який сигнал світлофора не пам`ятає, а автомобіль Hyundai повертав. 

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що 23.12.2016року, він працював водієм тролейбусного маршруту № 24. Рухався по пр. Ювілейному зі сторони ринку Барабашово в напрямку 602 м/р. При під`їзді до світлофора побачив, шо ввімкнувся жовтий сигнал світлофора, а потім червоний сигнал світлофора. Він зупинився в крайній правій смузі руху, та в цей час почув звук зіткнення, потім побачив що автомобіль Toyota та Hyundai зіткнулися. Моменту зіткнення він не бачив, а чув лише удар. 

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №18711 від 16.11.2017року, зазначено, що в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Hyundai-Sonata р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1 та 16.6 ПДР України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля Hyundai-Sonata р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 визначалася шляхом виконання ним вимог п.п.10.1 та 16.1 ПДР України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Дії водія автомобіля Hyundai-Sonata ОСОБА_2 в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідали вимогам п.п.10.1 та 16.6 ПДР України та знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. 

Крім того у висновку вказано, що при перегляді відеозапису (відеофайлу «видео дтп») встановлено, що на відеозображені момент зіткнення автомобілів Тойота та Хюндай не зафіксовано, оскільки контактування транспортних засобів відбулося за межами поля зору камери зовнішнього спостереження. Таким чином, встановити, в який саме момент часу, вказаного у верхньому правому куті відеозображення, відбулося зіткнення автомобілів, а також який час минув з моменту зіткнення транспортних засобів до моменту ввімкнення на зафіксованому на відеозображенні пішохідному світлофорі зеленого сигналу, виходячи із наданого на дослідження відеозапису, експертним шляхом неможливо. Провести дослідження по поясненням ОСОБА_2 , свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 експертним шляхом неможливо, у зв`язку із відсутністю в їх поясненнях, відомостей відносно меж перехрестя в момент ввімкнення по напрямку руху автомобіля Тойота жовтого сигналу світлофора. Відсутність вказаних даних в свою чергу не дозволяє експертним шляхом встановити, чи мала водій автомобіля Тойота ОСОБА_1 технічну можливість виконати вимоги п.8.11 ПДР України, відповідно до яких водій транспортного засобу при ввімкненні жовтого сигналу світлофору, який забороняє рух, повинен зупинити керований транспортний засіб у місці, передбаченому пункту 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування. 

Судом першої інстанції були досліджені матеріали адміністративної справи №643/1271/17 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, відтворено диск з відеофайлом «відео дтп».
Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Зі змісту ст. 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку.
Тобто для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.
У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами, виключається можливість закрити провадження у адміністративній справі саме за правилами п. 7 ч. 1ст. 247 КУпАП.
За змістом ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правиламиКримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому, постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.
Таким чином доводи апеляційної скарги про недоведеність вини ОСОБА_2 оскільки його не притягнуто до адміністративної відповідальності судовою колегією не приймаються.
Пояснення сторін дають підстави вважати, що страхова компанія «ВУСО» після набрання чинності рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 грошової суми зобов`язується сплатити ОСОБА_1 відшкодування у розмірі 100000,00 грн.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що сума матеріальних збитків, завданих автомобілю Toyota-Rav 4 р.н. НОМЕР_2 у розмірі 452 241, 33грн. підлягає зменшенню на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (ПДВ), судова колегія вважає обґрунтованими, оскільки позивачем такі витрати фактично здійсненні не були.

Доводи апеляційної скарги про те, що не підлягає стягненню моральна шкода, оскільки особа яка володіє та керує транспортним засобом має бути готовою до ситуацій як то ДТП та відповідних наслідки не ґрунтуються на положеннях закону.

У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Отже, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд, враховував ту обставину, що ОСОБА_1 тривалий час була позбавлена можливості користуватись належним їй транспортним засобом, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Такими чином рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині суми стягнутої в рахунок відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з 352241,33 грн до 287045,51 грн.
Пунктами 1, 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Такими чином 287045,51*100/463415,41=61,9%, судовий збір сплачений до суду першої інстанції 352,40+4235,88=4588,28*61,9%/100=2840,14 грн підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за подання позовної заяви, а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у сумі 2067,27 грн за подання апеляційної скарги, оскільки його вимоги задоволено на 19%.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2020 року – змінити в частині суми стягнутої з відповідача на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди зменшивши її до 287045 (двісті вісімдесят сім тисяч сорок п`ять гривень) 51 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у сумі 2840 (дві тисячі вісімсот сорок гривень) 14 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2067 (дві тисячі шістдесят сім гривень) 27 коп.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий                                                                О.М. Хорошевський.
Судді колегії                                                                І.В. Бурлака.
                                                                               В.Б. Яцина.
Повний текст судового рішення складено 14 січня 2021 року.