ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 березня 2021 року           справа №409/2041/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Сіваченка І.В., суддів Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного Управління Держгеокадастру у Луганській області на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 29 грудня 2020 року (повне судове рішення складено 29 грудня 2020 року в смт Білокуракине) у справі № 409/2041/20 (суддя в І інстанції - Максименко О.Ю.) за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Держгеокадастру у Луганській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

                                                              В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Луганській області (далі - Управління) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 06.11.2020 року №509-ДК/0166По/08/01/-20.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.11.2020 державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Гончаровим Ю.Є. стосовно позивача було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №509-ДК/0166По/08/01/-20. Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 
При винесенні постанови №509-ДК/0166По/08/01/-20 державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Гончаровим Ю.Є. не було взагалі встановлено факт вчинення адміністративного правопорушення, що потягло за собою невірне застосування ст. 53 КУпАП. Вказана земельна ділянка використовується позивачкою на умовах оренди на підставі договору оренди землі № 240 від 30 листопада 2018 року, право оренди зареєстроване у встановленому законом порядку 19.12.2018, номер запису про інше речове право у державному реєстрі прав: 29614388. Орендодавцем земельної ділянки є Білокуракинська селищна рада. Згідно умов Договору оренди встановлені наступні особливості використання земельної ділянки: п.2 Договору - угіддя земельної ділянки встановлені як «сіножаті»; п.7 Договору відображає дані агрохімічного паспорту земельної ділянки на момент його укладання: лугово-болотний ґрунт важкосуглинковий (код ґрунту 133е), болотна солончакова неосушена легкосуглинкова (код ґрунту 134 аг), еколого-агрохімічна оцінка в балах 51; п.16 Договору - умови збереження об`єкта оренди: не має; п.19 Договору - поліпшення стану земельної ділянки, проведені орендарем, не підлягають відшкодуванню; п.22 Договору - на орендовану земельну ділянку обмеження обтяження) не встановлено; п.26 Договору - права орендаря: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди. Висновок інспектора про припущення нецільового використання земельної ділянки є невірним, оскільки в даному випадку її обробіток свідчить не про нецільове використання, а про здійснення агротехнічних заходів щодо докорінного поліпшення наданої мені в оренду земельної ділянки. Застосування на земельній ділянці агротехнічного обробітку дозволить без застосування великої кількості хімікатів за один сезон знищити на цих ділянках бур`яни та карантинні рослини, що були на них на час укладення договору оренди. Тому в 2019-2020 сільськогосподарському році було застосовано агротехнології у вигляді засівання ділянки по міжряддях зерновою культурою (кукурудзою) та багаторічними травами. В подальшому ділянка буде задіяна в сільськогосподарському виробництві повністю під багаторічними травами, що дозволить отримувати якісну товарну сільськогосподарську продукцію (сіно). Агротехніка - система заходів вирощування сільськогосподарських культур, завданням якої є забезпечення одержання високих і сталих врожаїв кращої якості при найменших затратах праці і низькій собівартості продукції. Агротехніка включає такі заходи: добір сортів (гібридів), що відзначаються найціннішими для певних ґрунтово-кліматичних умов господарськими та біологічними властивостями; розміщення культури у сівозміні; систему обробітку ґрунту та удобрення; підготовку насіння (посадкового матеріалу); сівбу або садіння; систему догляду за посівами (зокрема заходи боротьби з бур`янами, шкідниками, хворобами), захисту рослин від впливу несприятливих погодних умов, збирання врожаю і первинного його обробку. Зважаючи, що при проведенні перевірки не було присутніх фахівців галузі агрономії, для визначення наявності чи відсутності з мого боку дій по зміні цільового призначення (виду цільового призначення) орендованої земельної ділянки недостатньо самого лише огляду земельної ділянки, проведеного на протязі одного сільськогосподарського року. Пунктами 18, 19 Договору оренди встановлено, що мною, як орендарем, можуть бути здійснені земельні поліпшення як за згодою, так і без згоди орендодавця.Пунктом 24 Договору оренди встановлено право орендаря самостійно господарювати на землі згідно умов договору оренди, отримувати продукцію і доходи. Таким чином, самий лише факт здійснення на ділянці агротехнічних заходів не може свідчити про наявність складу правопорушення в сфері землекористування.
Просила суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 06.11.2020 №509-ДК/0166По/08/01/-20, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 53 КУпАП відносно неї закрити.
Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 29 грудня 2020 року позов задоволено в повному обсязі.
Скасовано постанову державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Луганській області Гончарова Юрія Євгеновича від 06.11.2020 №509-ДК/0166По/08/01/-20
Справу про адміністративне правопорушення за ст. 53 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрито за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, погодився з доводами позивача.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржене рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Луганській області «Про здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороню земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів» від 16.10.2020 № 509-ДК, державним інспектором Управління Гончаровим Ю.Є. здійснено державний контроль за дотриманням земельного законодавства шляхом проведення планової перевірки дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки комунальної форми власності сільськогосподарського призначення (угіддя-сіножаті) площею 3,7000 га (кадастровий номер 4420955100:13:018:0366), розташованої за межами населених пунктів на території Білокуракинської селищної ради Білокуракинського району Луганської області, яка перебуває у користуванні ОСОБА_1 на підставі договору оренди землі №240 від 30.11.2018 року, укладеному між Білокуракинською селищною радою та ОСОБА_1 . В ході проведення перевірки даної земельної ділянки було встановлено відсутність дернини та трав`янистої рослинності (що є невід`ємною частиною складу сіножатей), натомість вона має ознаки аграрної обробки, наявні залишки сформованих стебел кукурудзи та дозрілих кукурудзяних початків, що підтверджується фотофіксацією. Зазначений факт свідчить, що вказана земельна ділянкакомунальної формивласності сільськогосподарськогопризначення (угіддя-сіножаті) використовується не за цільовим призначенням, чим порушено вимоги пункту 2 частини 5 статті 20, пункту «а» частини 1 статті 96 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), стаття 37 Закону України «Про охорону земель», за що передбачена відповідальність згідно пункту «г» частини 1 статті 211 ЗК України. Згідно з переліком угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ) Сіножаті - Підгрупа включає сільськогосподарські угіддя, які систематично використовуються для сінокосіння (ГОСТ 26640-85), до яких потрібно включати рівномірно вкриті деревинною та чагарниковою рослинністю площею до 20 відсотків ділянки. Пасовища - підгрупа включає сільськогосподарські угіддя, які систематично використовуються для випасання худоби (ГОСТ 26640-85); рівномірно вкриті деревинною та чагарниковою рослинністю площею до 20 відсотків ділянки (КВЗУ). Як визначено ст. 34 ЗК України, громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища. Таким чином, земельні ділянки для сінокосіння та випасання худоби - це ділянки сільськогосподарського призначення, які надаються в тимчасове користування (оренду) і повинні використовуватися виключно, як сінокіс чи пасовища. Переводити такі ділянки в інші види сільськогосподарських угідь, до прикладу в ріллю, заборонено (п. 2 ч. 5 ст. 20, ст. 34 ЗК України). Отже, земельне законодавство України визначає чітке розмежування всієї землі на категорії за цільовим призначенням. Цільове призначення землі відіграє визначальну роль у способі використання конкретної земельної ділянки. За приписами ч. 5 ст. 20, ст. 34 ЗК України земельна ділянка для сінокосіння і випасання худоби може використовуватися лише у межах вказаного виду використання, тобто відповідач був зобов`язаний використовувати земельну ділянку виключно як сінокосіння та випасання худоби, тобто в межах виду користування, передбаченого умовами договору. Тому використовувати сіножаті та пасовища, як ріллю - самовільно розорювати та вирощувати на орендованій земельній ділянці сільськогосподарські культури, заборонено. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до договору оренди земельної ділянки № 240, укладеного між орендодавцем Білокуракинською селищною радою та орендарем ОСОБА_1 30.11.2018, Білокуракинська селищна рада передала ОСОБА_1 у строкове платне користування земельну ділянку для сінокосіння та випасання худоби загальною площею 3,7000 га кадастровий номер 4420955100:13:018:0366, розташовану на території смт Білокуракине Луганської області (а.с.30-32).
Згідно акту обстеження земельної ділянки від 22.10.2020 № 509-ДК/386/АП/09/01/-20, в ході проведення перевірки земельної ділянки загальною площею 3,7000 га кадастровий номер 4420955100:13:018:0366 було встановлено відсутність дернини та трав`янистої рослинності (що є невід`ємною частиною складу сіножатей), натомість вона має ознаки аграрної обробки, наявні залишки сформованих стебел кукурудзи та дозрілих кукурудзяних початків, що підтверджується фотофіксацією. Зазначений факт свідчить, що вказана земельна ділянка комунальної форми власності сільськогосподарського призначення (угіддя - сіножаті) використовується не за цільовим призначенням, чим порушено вимоги пункту 2 частини 5 статті 20, пункту «а» частини 1 статті 96 ЗК України, стаття 37 Закону України «Про охорону земель», за що передбачена відповідальність згідно пункту «г» частини 1 статті 211 ЗК України (а.с. 74-75).
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 06.11.2020 № 509-ДК/0166По/07/01/-20, в ході проведення перевірки встановлено, що земельна ділянка комунальної форми власності сільськогосподарського призначення (угіддя - сіножаті), площею 3,7000 га кадастровий номер 4420955100:13:018:0366, цільове призначення - для сінокосіння та випасіння худоби (код КВЦПЗ-01.08), розташованої за межами населених пунктів на території Білокуракинської селищної ради Білокуракинського району Луганської області, використовується орендарем ОСОБА_1 не за цільовим призначенням, чим порушено вимоги п. 2 ч. 5 ст. 20, п. «а» ч. 1 ст. 96 ЗК України, ст. 37 Закону України «Про охорону земель», за що передбачена відповідальність згідно пункту «г» частини 1 статті 211 ЗК України (а.с.23-27).
Постановою про накладення адміністративного стягнення від 06.11.2020 № 509-ДК/0166По/08/01/-20 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 53 КУпАП та накладене стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн (а.с.20-22).

Положеннями статті 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. 
Приписами частин першої та другої статті 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.
У відношенні ОСОБА_1 06 листопада 2020 року було складено адміністративний протокол (а.с.79-81), цього ж дня була винесена постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності (а.с.84-86), що порушує право позивача на захист та суперечить позиції Конституційного Суду України у рішенні № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року, який заборонив розгляд справи про адміністративне правопорушення одразу після складання протоколу, вказавши, що складання протоколу та  постанови - це дві різні стадії адміністративного провадження, між яким має бути часовий інтервал. Одночасне винесення протоколу, а потім відразу і постанови є порушенням норм КУпАП, прав громадян, а тому такі штрафи не можуть вважатися законними.
Взагалі, відомостей про вручення ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення від 06.11.2020 до початку розгляду справи про адміністративне правопорушення 06.11.2020 матеріали справи не містять. В протоколі зазначено про неявку ОСОБА_1 на розгляд справи. Позивачці вже після розгляду справи одночасно були направлені як протокол, так і постанова по справі про адміністративне правопорушення.
Більш того, в протоколі про адміністративніе правопорушення від 06.11.2020 зазначено, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомлено, що розгляд справи відбудеться о 11 год. 00 хв. 05.11.2020 (а.с.81), тобто, днем раніше, ніж складений сам протокол. 
Відповідачем також надані повідомлення від 22.10.2020 про розгляд справи про адміністративне правопорушення о 11 год. 00 хв. 28.10.2020 (а.с.87) та від 29.10.2020 про розгляд справи про адміністративне правопорушення о 11 год. 00 хв. 05.11.2020 (а.с.88).
Отже, про розгляд справи про адміністративне правопорушення 06.11.2020 ОСОБА_1 взагалі не повідомлялась.
Відтак, зазначені порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, допущені відповідачем, однозначно свідчать про необхідність скасування постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
В зв`язку з викладеним немає жодної потреби в з`ясуванні наявності правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, тому доводам апеляційної скарги не надається оцінка.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення позову та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                       ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного Управління Держгеокадастру у Луганській області - залишити без задоволення.
Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 29 грудня 2020 року у справі № 409/2041/20 - залишити без змін.
Повне судове рішення - 15 березня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          І.В. Сіваченко

Судді                                                                                                    А.А. Блохін
                                                                                                    
                                                                                                                     Т.Г. Гаврищук