ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2021 року
м. Харків
Справа № 639/9536/14-ц
Провадження № 22-ц/818/1738/21
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого : Хорошевського О.М.
суддів колегії: Бурлака І.В., Яцини В.Б.
за участі секретаря Пузікової Ю.С.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості Естейт-сервіс»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 листопада 2020 року, постановлене суддею Труханович В.В.,
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості Естейт-сервіс» про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення,
встановив:
13 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року.
В обгрутування зазви зазаначила наступне.
У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила стягненути з ОСОБА_3 заборгованості за договором позики в сумі еквівалентній 30 216 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, та неустойку за прострочення виконання зобов`язань в розмірі 230 000,00 грн., звернути стягнення в рахунок задоволення цих вимог на предмет іпотеки - належну відповідачу квартиру, шляхом визнання права власності за позивачем, виселити з неї відповідача, стягнути з відповідача заборгованість в сумі, еквівалентній 5 669 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, та неустойку в розмірі 201 600,00 грн., покласти на відповідача судові витрати.
Позовна заява вмотивована тим, що 01.10.2007 року був укладений договір позики, за яким ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 19 000 доларів США на строк до 01.09.2010 року, та іпотечний договір, за яким відповідачка передала позивачці в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 із визначенням можливих способів звернення на неї стягнення, в тому числі шляхом обернення у свою власність. 13.03.2008 року між ними був укладений ще один договір позики, згідно умов якого відповідачка позичила у ОСОБА_1 ще 6 500 доларів США на строк до 13.03.2009 року. Позивачка умови договорів позики виконала у повному обсязі, передавши грошові кошти відповідачу, а всвою чергу ОСОБА_2 обов`язок з повернення позичених коштів не виконала і, незважаючи на вжиті позивачем заходи позасудового врегулювання спору, сплатила борг лише частково, повернувши 1 850 доларів США за договором позики від 01.10.2007 року і 3 450 доларів США за договором позики від 13.03.2008 року. У зв`язку з цим, за договором позики від 01.10.2007 року ОСОБА_1 вважає належними до стягнення з ОСОБА_2 на її користь гривневого еквіваленту неповернутої частини позики в розмірі 17 150 доларів США, збільшеної на три проценти річних за час прострочення в розмірі 2 309 доларів США, а також процентів за користування позиченими коштами в розмірі 10 757 доларів США і неустойку в сумі 230 000,00 грн. В рахунок задоволення цих вимог позивачка просить звернути стягнення на передану їй в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 шляхом набуття на неї права власності. 
За договором позики від 13.03.2008 року позивачка вважає належними до стягнення з відповідача на її користь гривневого еквіваленту неповернутої частини позики в розмірі 3 050 доларів США, збільшеної на три проценти річних за час прострочення в розмірі 505 доларів США, а також процентів за користування позиченими коштами в розмірі 2 114 доларів США і неустойку в сумі 201 600,00 грн.
Заочним рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.03.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, в рахунок задоволення вимог стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 01 жовтня 2007 року, посвідченого нотаріально за реєстровим № 1837, в розмірі 806 624 грн., яка складається з: основної суми боргу в розмірі 17 150 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 401 996 грн.; відсотків за користування позикою в розмірі 5367 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 125 802,48 грн.; трьох відсотків річних від простроченої суми боргу в розмірі 2083 долара США, що еквівалентно за курсом НБУ 48 825 грн. та пені в розмірі 230 000 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 01 жовтня 2007 посвідченого нотаріально за реєстровим № 1839, шляхом визнання за ОСОБА_1 (податковий номер: НОМЕР_1 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 . 

Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 . 

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 13 березня 2008 року, посвідченого нотаріально за реєстровим № 440, в розмірі 299 180,72 грн. 

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнути з ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 3 654 грн. 

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 серпня 2016 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року залишено без змін. 

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.03.2015 року за нововиявленими обставинами задоволено.

Скасовано заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.03.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки за ново виявленими обставинами.

Ухвалено нове рішення яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки – задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 01 жовтня 2007 року в розмірі 806 624,00 грн.

Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 13 березня 2008 року в розмірі 299 180,72 коп. 

У задоволені іншої частини позову ОСОБА_1 – відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3 654,00 грн. 
Звертаючись до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року ОСОБА_2 посилалась на те, що рішенням Жовтневого районного суду від 28 квітня 2016 року залишеним без змін ухвалами апеляційного суду Хароківської області від 29 вересня 2016 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19 квітня 2017 року задоволено частково позов Харківської місцевої прокуратури № 2 і визнано недійсним іпотечнимй договір укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 01 жовтня 2007 року.
13 жовтня 2017 року з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вона дізналась, що Постановою Верховного Суджу України від 13 вересня 2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 квітня 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ скасовано і ухвалено нове рішення яким відмовлено у задоволенні позовних вимог Харківській місцевій прокуратурі № 2 про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного між сторонами.
При цьому Верховний Суд України посилався на неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень ст.ст. 203,215,338 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства». Ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних осіб»
Вважаючи, що скасування судових рішень, якими визнано недійсним договір іпотеки, укладений між сторонами просила скасувати рішення Жовтневого районного суду м Харкова від 15 лютого 2017 року та частково задовольнити її первісні позовні вимоги.
Просила розподілити судові витрати понесені у зв`язку з розглядом заяви. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 листопада  2020 року заяву  ОСОБА_1 про перегляд рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.02.2017 року по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , 3-тя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості Естейт-сервіс» про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення  задоволено.

Скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.02.2017 року за ново виявленими обставинами та ухвалено нове рішення яким у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості Естейт-сервіс» про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати як незаконне та необгрунтоване, ухвалене з порушенням норм процесуального права та постановити нове, яким задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в повному обсязі.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що у суду першої інстанції не було підстав для задоволення заяви про застосування строків позовної давності.
Крім того, при перегляді справи у зв`язку із нововвиявленими обставинами суд розглядає не нову справу з нових правовідносин, а переглядає вже сформовану справу з урахуванням вже встановлених судом обставин.

Підставою для перегляду рішення районного суду за нововиявленшш обставинами було лише те, що постановою Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року були скасовані всі судові рішення у справі за позовом Харківської місцеве: прокуратури № 2 про визнання договору іпотеки недійсним, які, у свою чергу, були єдиною підставою для задоволення заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення районного суду за нововиявленими обставинами.

Жодних інших підстав для перегляду рішення районного суду за нововиявленими обставинами позивачем заявлено не було.

Отже, районний суд помилково та необгрунтовано застосував до позовних вимог практику Великої Палати Верховного Суду у той час, як на момент звернення позивача в суд із позовом, розгляду та вирішення по суті заявлених позовних вимог такого висновку не існувало, а отже, районний суд очевидно вийшов за межі заявлених вимог.

Тому, оскаржуване рішення районного суду є незаконним та необгрунтованим, а тому підлягає скасуванню.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Задовольняючи заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог під час перегляду суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 01.10.2007 року сторонами було обумовлено звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом визнання права власності на нього, суд приходить до висновку, що визнання права власності за рішенням суду у цьому випадку є неможливим, а тому у задоволені позову ОСОБА_1 в цій частині слід відмовити.
Оскільки позивачу відмовлено в задоволені вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, то й вимоги в частині виселення відповідача зі спірної квартири також задоволенню не підлягають.
Щодо вимог позивача про стягнення відсотків за ст. 1048 ЦК України за цим договором, то судом зазначено, та враховано те, що договір позики між позивачем та відповідачем було укладено у іноземній валюті, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача процентів за користування позикою у розмірі визначеному на рівні облікової ставки НБУ задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про стягнення з відповідача трьох відсотки річних від простроченої суми в розмірі 3050 доларів США за період з 18.03.2009 року по день звернення до суду 23.09.2014 року судом застосовано наслідки спливу строку позовної давності.
Проте, повністю з таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитись не може.
Заочне рішення за наслідками розгляду позовних вимог ОСОБА_1 було ухвалено судом першої інстанції 31 березня 2015 року.
Після ухвалення заочного рішення, справа була переглянута судами всіх інстанції.
Підставою скасування заочного рішення та ухвалення рішення від 15 лютого 2017 року була заява ОСОБА_2 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, в якій остання посилалась на судове рішення яким визнано недійсним договір іпотеки укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
В обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», суд першої інстанції послався на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 21 березня 2018 року у цивільній справі № 760/14438/15-ц, та зазначив, що оскільки умовами Іпотечного договору про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом обернення його у свою власність, то обрання цього ж способу звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку є неналежним способом захисту порушених прав.

Таким чином, переглядаючи рішення суду від 15.02.2017 року за нововиявленими обставинами, судом застосовано практику Великої Палати Верховного Суду, до висновків суду встановлених рішенням від 31 березня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦПК України, рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду.
Судовим розглядом встановлено, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 квітня 2016 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року, про визнання договору іпотеки недійсним, яке стало підставою для перегляду заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року і відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, на теперішній час повністю скасоване Постановою Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року по справі № 6-1414цс17, а в задоволенні позову Харківської місцевої прокуратури № 2 про визнання укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору іпотеки недійсним - відмовлено в повному обсязі.

Таким чином, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України наявні підстави для скасування рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року і залишення без змін заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року, оскільки відсутні підстави для перегляду цього рішення.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року було переглянуто за нововиявленими обставинами за заявою ОСОБА_2 .

У зв`язку з тим, що підстави, за якими зазначене рішення було переглянуто, ОСОБА_1 просила переглянути за нововиявленими обставинами рішення того ж суду від 15 лютого 2017 року.

Про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року не заявлялось.

До того ж це рішення переглядалось судом апеляційної інстанції, ухвалою якого залишено без змін. Заяв про перегляд рішення суду апеляційної інстанції по справі не заявлялось.

Під час зазначеного апеляційного перегляду було надано оцінку заяві ОСОБА_2 про застосування до вимог ОСОБА_1 позовної давності і суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для застосування наслідків пропуску позовної давності.

За таких обставин у суду першої інстанції не було достатніх процесуальних підстав для перегляду рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року.

Судові витрати підлягають вирішенню в порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України.

Оскільки судом першої інстанції невірно застосовані норми процесуального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню згідно приписів п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.
Керуючись ст.367,368,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, суд -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жовтневого районного суду від 15 лютого 2017 року задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 листопада 2020 року та рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року скасувати.
Заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововияленими обставинами рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судовий збір в сумі 4019,40 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 5481,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                         О.М. Хорошевський

Судді                                                                                    І.В.Бурлака

                                                                        В.Б. Яцина
Повний текст постанови складено 24 березня 2021 року.