П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/6828/20	
Головуючий в 1 інстанції: Глуханчук О.В.
          
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Крусяна А.В.,
          Яковлєва О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційні скарги  Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
У  липні 2020р. ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 відносно ОСОБА_1 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні, за період з 18.12.2017р. по 25.06.2020р.;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку з 18.12.2017р. по 25.06.2020р., відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у Збройних Силах України, є учасником бойових дій. 
Наказом ТВО командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 18 грудня 2017р. за  №216 він звільнений у запас за пунктом «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту ) ч.6 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом командування Військово-Морских Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 26 грудня 2017р. за №261 (ВЧ НОМЕР_1 ) виключений зі списків особового складу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та знятий з усіх видів забезпечення, у тому числі, з грошового забезпечення при ВЧ НОМЕР_2 , де позивачу нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення до дня звільнення з військової служби.
ОСОБА_1 зазначив, що йому під час звільнення з військової служби, в порушення вимог п.14 ст.101 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не була нарахована та виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020р. по справі №420/2314/20 частково задоволено адміністративний позов позивача до Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_1 стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2016-2017роки.
Враховуючи, що спір у справі №420/2314/20 вирішено на користь позивача, останній вважає, що відповідно до ч.2 ст.117 КЗпП України наявні правові підстави для виплати йому середнього грошового забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку з 18.12.2017р. по 25.06.2020р., відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100.
Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020р. позов задоволено частково. 
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 відносно ОСОБА_1 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку у період з 17.03.2020р. по 25.06.2020р., відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995р. №100.
В решті позовних вимог відмовлено.
В апеляційних скаргах В/ч НОМЕР_1 , В/ч НОМЕР_2 , посилаючись на порушення норм права, просять рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на очевидну не співмірність, характер заборгованості, дії позивача та відповідача, суд першої інстанції вважав справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, визначення періоду затримки розрахунку наступним чином, а саме з 17.03.2020р. (дата звернення до суду з позовом щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2016-2017роки, невиплаченої при звільненні (справа №420/2314/20) по 25 червня 2020р.  (дата проведення розрахунку з позивачем на виконання рішення суду у справі №420/2314/20)..
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу в Збройних Силах України на посаді начальника відділення напрямків відділу оперативного управління командного центру штабу Командування; має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 17.08.2015р. управлінням особового складу штабу Командування ВМС ЗС України (а.с.7).
Наказом тимчасово виконуючого обов`язки командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 18 грудня 2017р. за №216, відповідно до ч.6 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог ч.8 цієї ж статті, підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) (а.с.4).
Згідно витягу з наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України №261 від 26 грудня 2017р. (по стройовій частині) підполковника ОСОБА_1 - начальника відділення напрямків відділу оперативного управління командного центру штабу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, звільненого Наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 18 грудня 2017р. за №216, з військової служби у запас за пунктом "а" ч.6 (у зв`язку із закінченням строку контракту) ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», з 26 грудня 2017р. виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Приморського районного військового комісаріату м. Одеси.
Відповідно до наказу по стройовій частині №261 від 26 грудня 2017р., позивачу призначено виплатити: премію за період з 1 грудня по 26 грудня 2017р. у розмірі 400% від посадового окладу; додаткову грошову винагороду за період з 1 грудня по 26 грудня 2017р. у розмірі 60%; надбавку у розмірі 15% від посадового окладу за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, за період з 1 грудня по 26 грудня 2017р.; грошову допомогу при звільненні з військової служби у запас у розмірі 50% місячного грошового забезпечення пропорційно прослуженого часу в Збройних Силах за 26 календарних років у розмірі 101 049, 00грн. відповідно до наказу Міністра оборони України від 11.06.2008р. за №260; відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178 «Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, грошової компенсації за неотримане речове майно» належну грошову компенсацію замість речового майна, що підлягає видачі, яка складає 19947, 00грн. (а.с.5).
Однак, грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій позивачу при звільненні не нараховано та не виплачено.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020р. по справі №420/2314/20, частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_4 , Військової частини НОМЕР_5 про визнання протиправної бездіяльності зобов`язання вчинити певні дії. Суд вирішив: Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) щодо не включення до наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 26 грудня 2017р.  № 261 1 пункту стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_2 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2016-2017 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 18 грудня 2017р.. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2016-2017р., виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 18 грудня 2017р.. 7 серпня 2020р. рішення суду у справі №420/2314/20 набрало законної сили.
25 червня 2020 року, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020р. по справі №420/2314/20, позивачем отримано присуджену грошову компенсацію.
Посилаючись на те, що спір у справі №420/2314/20 вирішено на користь позивача, останній вважає, що відповідно до ч.2 ст.117 КЗпП України наявні правові підстави для виплати йому середнього грошового забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку з 18.12.2017р. по 25.06.2020р., відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100.
Перевіряючи правомірність та законність дій військових частин щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні за період з 18.12.2017р.-25.2020р., з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх протиправність та незаконність, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 2 ст.19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.
Частиною 2 ст.2 ЗУ «Про оплату праці» за №108/95-ВР від 24 березня 1995р. передбачено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (ч.3 ст.2 цього ж Закону).
Питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні з військової служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.
Судом першої інстанції було вірно зазначено, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст.1174 КЗпП відповідальність.
Так, у відповідності до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.
Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.
Вказана правова позиція щодо застосування норм ст.ст.116-117 КЗпП України неодноразово висловлювалась Верховним Судом.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020р. по справі №420/2314/20, частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_4 , Військової частини НОМЕР_5 .
Таким чином, оскільки вищезазначений спір в частині нарахування позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016-2017 роки вирішено на користь позивача, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно ч.2 ст.117 КЗпП України наявні правові підстави для виплати позивачу середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України.
У постанові від 26 червня 2019р. у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016р. у справі за провадженням №6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій позивачу при звільненні не нараховано та не виплачено.
Судом першої інстанції з`ясовано, що ОСОБА_1 звернувся в суд  із позовом щодо нарахування та виплати йому грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2016-2017 роки, невиплаченої при звільненні, 17 березня 2020р. (справа №420/2314/20).
25 червня 2020р., на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020р. по справі №420/2314/20, позивачем отримано присуджену грошову компенсацію.
Тобто, період затримки розрахунку з позивачем, на думку останнього, складає з 18.12.2017р. по 25.06.2020р..
Однак, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 червня 2019р. по справі №761/9584/15-ц, судова колегія вважає, що у даному випадку належить застосувати зменшення періоду відшкодування за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом щодо нарахування та виплати йому грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2017 роки (справа № 420/2314/20) 17 березня 2020р., тобто зі спливом більше двох років після звільнення з військової служби, яке мало місце 18 грудня 2017р. Крім того, сума середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні значно перевищуватиме суму грошової компенсації позивачу за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2017 роки.
Крім того, як було вірно зазначено судом першої інстанції, позивач не довів, що звертався на момент звільнення до відповідача з вимогою про нарахування та виплату йому грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2017. В матеріалах справи також відсутні докази про звернення позивача до суду з відповідним позовом. 
За таких обставин, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про визначення періоду затримки розрахунку наступним чином, а саме з 17.03.2020р. (дата звернення до суду з позовом щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2016-2017 роки, невиплаченої при звільненні (справа №420/2314/20) по 25 червня 2020р. (дата проведення розрахунку з позивачем на виконання рішення суду у справі №420/2314/20).
При цьому, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач був військовослужбовцем, розрахунок середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку повинен обчислюватися відповідно до абз.3 пп.2 Постанови №100, якою встановлено: «У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата».
При цьому, відповідно до п.п. «а», «л» п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках виплати компенсації за невикористані відпустки та в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.
Враховуючи вищевикладені обставини, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку у період з 17.03.2020р. по 25.06.2020р., відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100.
Разом з цим, приймаючи рішення про зобов`язання саме Військової частини НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції, що належним відповідачем за позовними вимогами щодо нарахування та виплати, за поданням військової частини НОМЕР_1 , середнього грошового забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, є Військова частина НОМЕР_2 , оскільки Військова частина НОМЕР_1 перебуває на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 .
Викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
Також, судова колегія вважає за необхідне стягнути із апелянта відстрочений судовий збір.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 315, 316, 322 КАС України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020р. – залишити без змін.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Градовський Ю.М.	
Судді	    	Крусян А.В.    Яковлєв О.В.