ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року	Львів	Справа № 461/10550/20 пров. № А/857/3699/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,
за участі секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,
позивач: не з`явився
відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2020 року у справі № 461/10550/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Жовтанецького Віктора Ярославовича, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови,-
суддя в 1-й інстанції - Фролова Л.Д.,
час ухвалення рішення - не зазначено,
місце ухвалення рішення - м. Львів,
дата складання повного тексту рішення - не зазначено,-

                                              В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2020 року з позовом до Інспектора 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Жовтанецького Віктора Ярославовича, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки порожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №3507389 від 02 грудня 2020 року, а провадження у справі закрити.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2020 року позов задоволено. Скасовано постанову інспектора 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Жовтанецького Віктора Ярославовича серії ЕАН № 3507389 від 02 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 122 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення - закрито.
Не погоджуючись із оскаржуваним рішенням, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте внаслідок неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Обґрунтовуючи незгоду із судовим рішенням, апелянт зазначає, що суд не надав відповідачу достатній строк на подання відзиву на позовну заяву до початку розгляду справи, що є менше за 15-денний строк передбачений ч.5 ст. 162 КАС України та в порушення вимог КАС України прийняв поспішне рішення не надавши відповідачу часу для вчинення інших процесуальних дій, які відповідають завданню адміністративного судочинства. 
Звертає увагу суду на те, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відео з нагрудного відеореєстратора не могло бути використано як доказ у справі про адміністративне правопорушення, оскільки запис вівся в умовах реального часу, а розгляд справи, у відповідності до ст. 258 КУпАП відбувся одразу на місці події. Натомість під час судового оскарження вказаної постанови апелянт надає відеозапис з нагрудного відеореєстратора, як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Звертає увагу суду на те, що відповідач притягнув його до адміністративної відповідальності на підставі п. 15.10.е Правил дорожнього руху, який стосується стоянки транспортного засобу, однак він здійснив зупинку транспортного засобу до п`яти хвилин.
Вважає, що висновок інспектора про те, що ОСОБА_1 здійснив стоянку транспортного засобу є безпідставним та не підтверджується жодними доказами. Вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставин справи та прийняв рішення суду з дотриманням норм права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №3507389 від 02 грудня 2020 року, складеної інспектором 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Жовтанецьким В.Я. позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн..
Відповідно до постанови серії ЕАН №3507389, водій транспортного засобу ВMW X5 днз НОМЕР_1 ОСОБА_1 02 грудня 2020 року о 12 год. 40 хв. м. Львів, пл. Міцкевича, 9 здійснив зупинку чи стоянку, ближче 5 метрів сміттєзбиральних контейнерів, чим створив суттєву перешкоду для заїзду сміттєзбиральної техніки/ чим порушив п. 15.10. «е» Правил дорожнього руху.
Не погодившись з цією постановою, позивач оскаржив її до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено вину позивача, оскільки у оскаржуваній постанові про притягнення до адміністративної відповідальності інспектором у викладенні об`єктивної сторони вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП, не зазначено, які саме дії вчинив останній: зупинку чи стоянку транспортного засобу. Зазначене не дає можливості суду встановити фактичні обставини адміністративного правопорушення, а наведений недолік у постанові про адміністративне правопорушення не може бути усунений судом в ході судового розгляду.  
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною 3 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.
Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена в адміністративно правових нормах відповідною статтею Особливої частини КУпАП сукупність ознак, які визначають громадську небезпечність, винність, протиправність вчинку, що призводить до застосування адміністративно правових санкцій. До складу правопорушення входять: об`єкт правопорушення; об`єктивна сторона правопорушення; суб`єкт правопорушення; суб`єктивна сторона правопорушення. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність.
Відповідно до статті 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Разом з тим, як зазначено у спірній постанові, позивач здійснив зупинку чи стоянку транспортного засобу, ближче 5 метрів сміттєзбиральних контейнерів, чим створив суттєву перешкоду для заїзду сміттєзбиральної техніки, а відтак порушив п. 15.10. «е» Правил дорожнього руху, у зв`язку із чим був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.122КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).
Згідно з положеннями п. 1.10 ПДР, зупинкою є припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо). 
У той же час, стоянка - це припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.
При цьому, п. 15.10 ПДР України встановлюється заборона стоянки:
a) у місцях, де заборонена зупинка; б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками);в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м; г) ближче 50 м від залізничних переїздів; ґ) поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху; д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів; е) ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства; є) на газонах.
Згідно з п. 15.9 ПДР України зупинка забороняється: a) на залізничних переїздах; б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил);в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях; г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м; е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків; є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють; ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився; з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки; и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно до ч. 1ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи встановлено, що разом із апеляційною скаргою відповідач долучив компакт-диск з відеозаписом з нагрудного відеореєстратора, як доказ на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КпАП України.
Колегія суддів дослідивши наданий Управлінням патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції відеозапис (файл 01049@202001202145104410) зазначає, що останній не містить інформації про те, що позивач здійснив саме стоянку транспортного засобу ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства, а лише відображає факт вручення копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та роз`яснення про право оскаржити таку постанову до суду.
Відтак вірним є висновок суду першої інстанції про те, що у оскаржуваній постанові інспектором у викладенні об`єктивної сторони вчиненого позивачем адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП, не зазначено, які саме дії вчинив останній: зупинку чи стоянку транспортного засобу, а відтак дана обставина не дає можливості суду встановити фактичні обставини адміністративного правопорушення.
Крім того, колегія суддів зазначає, що зміст постанови про адміністративну відповідальність має відповідати вимогам, передбаченим статтями 280, 283 КУпАП. У ній зокрема не зазначено технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Пунктом 3 частини 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Щодо покликань апелянта на те, що суд першої інстанції надав відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву до початку розгляду справи, що є менше за 15-денний строк передбачений ч. 5 ст. 162 КАС України, то такі не заслуговують на увагу, оскільки статтею 286 КАС України передбачено скорочені строки розгляду справ даної категорії. Відповідач, як суб`єкта владних повноважень був належним чином повідомлений про розгляд справи 22.12.2020, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи (а.с. 14,17).
Згідно з ч.2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення не вбачається.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд,
                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції  у Львівській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2020 року у справі № 461/10550/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Р. Б. Хобор