Справа № 448/1931/19                                Головуючий у 1 інстанції: Білоус Ю.Б. 
Провадження № 22-ц/811/3160/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Мікуш Ю.Р.
суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
секретар: Іванова О.О.
з участю: представника позивача адвоката Попова Д.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні вмісті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 07 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,-

               в с т а н о в и в :

05.09.2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини-дочки ОСОБА_3 , 2018 року народження у твердій грошовій сумі 4000,00 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 07 вересня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на дочку ОСОБА_3 , 2018 року народження в розмірі 2 500,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.
Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають матеріалам справи, а саме інформації про доходи відповідача, який проживає та офіційно працевлаштований у Республіці Польща, має сталий дохід, а відтак може сплачувати аліменти у сумі 4 000,00 грн. Зазначене підтверджується довідками про доходи ОСОБА_2 за період 2018-2020 років.
Ухвалюючи рішення, суд прийшов до помилкового висновку про те, що позивачем не доведені позовні вимоги щодо можливості сплачувати аліменти у розмірі 4 000,00 грн.
Просить рішення суду в частині відмови у позові скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі, в іншій частині просить рішення суду залишити без змін.
Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Попова Д.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.09.2016 року по 24.12.2019 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , актовий запис №150.(а.с.14).
Від спільного подружнього життя народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження № НОМЕР_2 /00/ UA/ 2018/500688 від 09.03.2018 року, місце видачі Краків. (а.с.16).
Із серпня 2018 року сторони не проживають разом, не ведуть спільне господарство. Дочка ОСОБА_4 , 2018 року народження проживає з позивачем, відповідач не надає матеріальної допомоги, не займається вихованням дитини.
Відповідач по справі проживає та працює у Республіці Польща, має стабільний заробіток, що підтверджується доданими до справи довідками. Позивач ОСОБА_1 вважає, що заробітна плата відповідача дозволяє сплачувати їй аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 4 000,00 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції із врахуванням віку дитини, із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, із врахуванням розумного підходу до матеріальних витрат, необхідних для утримання дитини зазначеного віку, вірно визначив розмір утримання на дитину ОСОБА_4 2018 року народження.
Суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст. 263-264 ЦПК України.
Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
За приписами ст.141 Сімейного кодексу України (далі СК) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
За змістом ст.180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Стаття 182 СК визначає критерії, які враховуються при визначенні судом розміру аліментів:- це стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, матеріальне становище батьків.
Доводи апеляційної скарги із посиланням на довідки про заробітну плату відповідача у РП, які є підставою, (на думку позивача) згідно пояснень представника позивача ОСОБА_5 про визначення аліментів у розмірі 4 тисячі гривень, суд апеляційної інстанції не вважає визначальними, виходячи з того, що встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2020 року-1779 гривень, з 1 липня -1859 гривень, з 1 грудня -1921 гривня. Окрім цього, відповідач ОСОБА_2 не є громадянином Польщі, його працевлаштування на визначений час згідно трудової угоди, а також в матеріалах справи наявна інформація про перебування відповідача у другому шлюбі, де народилася дитина, яка також потребує матеріального забезпечення.
Суд приходить до висновку про те, що визначений судом розмір аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 2018 року народження є достатнім для її матеріального утримання.
Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, у суду відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.
Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 07 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 09 березня 2021.

Головуючий                                Ю.Р.Мікуш

Судді                                Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк