УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/1696/15-ц
Провадження № 22-ц/4820/259/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 березня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.
секретар судового засідання - Кошельник В.М.
з участю: представника позивача, відповідача, її представника
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/1696/15 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2018 року у складі судді Мазурок О.В. у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

встановив:

У січні 2015 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» вказало, що 27 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 49000 доларів США на строк до 24 листопада 2017 року. Відповідач зобов`язалася повернути банку кредит, сплатити йому проценти за користування кредитними коштами та винагороду (комісію) за надання фінансового інструмента у строки та порядку, встановленими цим договором. У зв`язку з неналежним виконанням умов указаного договору заборгованість ОСОБА_1 по кредитустаном на 15 липня 2016 року становить 54280,12 доларів США, а саме: неповернутий кредит -32901,67 доларів США;проценти –8966,10 доларів США;винагорода за надання фінансового інструменту -2646 доларів США; пеня –9767,55 доларів США.
З урахуванням уточнення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором54280,12 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15 серпня 2016 року складає 1346039,56 грн.
Справа розглядалася судами неодноразово.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 1172421,22 грн заборгованості за кредитом, що еквівалентно 41895 доларів 35 центів США, 27644,83 грн пені та 17995,57 грн судового збору. В решті позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 не виконала грошового зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь банку підлягає стягненню заборгованість, розмір якої визначений висновком експерта від 13.12.2017 року №6650/16-26.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 23 січня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2018 року в частині валюти заборгованості змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» 41895,35 доларів США та 27644 грн 83 копзаборгованості за кредитним договором, 17995,57грн судового збору. 
Постановою Верховного Суду від 09 грудня 2020 року постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 січня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.
Апелянт АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, посилається на невірне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості в гривні і визначення доларового еквіваленту заборгованості змінити та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у валюті кредиту (долар США). Апелянт вказує, що суд неправомірно змінив валюту виконання зобов`язання, оскільки стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового судового рішення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що 27 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № HMІВGA00007872, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 54250 доларів США на строк до 24 листопада 2017 року включно під 11,04 % річних. З указаних коштів 49000 доларів США ОСОБА_1 отримала на споживчі цілі, а 5250 доларів США спрямовані позивачем на щорічну сплату позичальником страхових платежів за договором страхування іпотечного майна та договором особистого страхування.
Відповідно до пункту 7.1 кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язалася сплатити банку проценти за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць і винагороду за надання фінансового інструмента в розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця. При цьому ОСОБА_1 повинна була погашати кредит, сплачувати банку проценти та комісію щомісячними ануїтетними платежами у сумі 778,35 доларів США.
Згідно з пунктами 2.2.10, 2.3.3 кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язалася повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду та проценти за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором.
07 грудня 2009 року АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 уклали додаткову угоду до кредитного договору, за умовами якої ними збільшено строк кредитування до 24 листопада 2022 року, збільшено розмір процентної ставки за кредитом до 1,09% на місяць (13,08% річних) та зменшено розмір щомісячного ануїтетного платежу до 633 доларів 54 центів США. З 02 серпня 2010 року банк зменшив розмір процентів за користування кредитними коштами в односторонньому порядку до 12,58% річних.
У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 грошового зобов`язання за кредитним договором станом на 15 липня 2016 року заборгованість по кредиту становить 41895,35 долар ів США, а саме: 30942,31 доларів США – заборгованість по тілу кредиту, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом – 3041,31 доларів США, 8862,59 доларів США – проценти, 2090,45 доларів США - винагорода за надання фінансового інструмента, 27644,83 грн- заборгованість по пені. 
Вказана сума заборгованості підтверджується висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 13 грудня 2017 року № 6650/16-26 та не спростована сторонами.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Пунктами 2.3.7, 2.3.3 кредитного договору № HMІВGA00007872 від 27.11.2007 року передбачено, що банк має право стянути кредит до настання дати, передбаченої п.7.1 даного договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п.2.3.3. У випадках затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10%; несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту; іншого істотного порушення умов даного договору позичальник має право повернути банку кредит у повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний строк його користування і в повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від Банку. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов даного договору, вимога Банку втрачає чинність.
Згідно з частиною десятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Наведені приписи дають підстави вважати, що частина десята статті 11 зазначеного Закону (у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року) визначала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.
Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимог частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбаченого зазначеним договором порядку, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а суд не має підстави для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.
Установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, суд має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року), якою був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.
Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц.
Представником позивача не надано доказів на підтвердження виконання банком вимог частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року. 
За таких обставин, відсутні підстави для дострокового стягнення споживчого кредиту через невиконання банком вимог частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо направлення попередження позичальнику про дострокове повернення коштів, строк повернення яких не настав.
Визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк», апеляційний суд виходить з наступного.
Пунктом 7.1 вищезазначеного кредитного договору передбачено сплату винагороди за надання фінансового інструмента в розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця, заборгованість по якій станом на 15.07.2016 року становить 2090,45 доларів США.
Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц Верховний Суд дійшов висновку, що «у відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок».
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» та стягуючи із відповідача заборгованість по винагороді за надання фінансового інструменту, суд першої інстанції не звернув увагу, що умовами цього договору передбачено сплату позичальником винагороди за надання фінансового інструменту від суми виданого кредиту щомісячно, які є нікчемними, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову в цій частині.
Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України – гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України).
Виходячи з того, що виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, суд визначає заборгованість за кредитом і процентами в іноземній валюті. При цьому колегія суддів вважає, що положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України можуть бути застосовані при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитним договором.
При цьому судом враховується, що АТ КБ «Приватбанк» на час укладення кредитного договору мав дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, а тому заборгованість по тілу кредиту та відсоткам підлягає стягненню у доларах США.
       Пунктом 4.1 кредитного договору № HMІВGA00007872 від 27.11.2007 року передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у п.7.4 договору за кожний день просрочки. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. 
За таких обставин, пеня підлягає стягненню у гривневому еквіваленті.
На підставі вищевикладеного, на користь АТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору №HMІВGA00007872 від 27.11.2007 року у сумі 11903,90 доларів США та 27644,83 грн., з яких: прострочена заборгованість - 3041,31 доларів США, заборгованість за відсотками - 8862,59 доларів США, заборгованість по пені - 27644,83 грн.
       Скасовуючи постанову апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції зазначив на необхідність перевірки обставин щодо наявності підстав для дострокового стягнення кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту.
Відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Згідно із ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції, стягуючи із ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору, не звернув увагу на наведене, не перевірив обґрунтованість розміру заборгованості, про стягнення якої банк звернувся до суду, та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог.
На підставі вищевикладеного,рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до ч.13  ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Позивач просив стягнути з відповідача кошти в розмірі 54280,12 доларів США (що на час пред`явлення позову еквівалентно 1346039,56грн). Позовні вимоги задоволено частково: на користь позивача з відповідача стягнуто кошти в розмірі 11903,90 доларів США та 27644 грн 83 коп(що на час пред`явлення позову еквівалентно 322742,51 грн), що становить 23,98% від заявлених вимог (322742,51х100:1346039,56). Позивачем АТ КБ «Приватбанк» документально підтверджено сплату судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги на загальну суму 51562грн.66коп. (3654+1827+2557,80+16530+ 26993,35). Відповідачем документально підтверджено сплату судових витратна загальну суму 17359 грн. 80 коп. (121,80+7308+9930).
Таким чином, на користь АТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 12364грн.73 коп. (51562,66х23,98:100), на користь ОСОБА_1 з АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір у сумі 13196 грн. 22 коп. (17359,80х76,02:100).
На підставі вищевикладеного з АТ КБ «Приватбанк»  підлягають стягненню на ОСОБА_3 судові витрати у сумі 831 грн 50 коп.
Керуючись ст. ст.268, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання – АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження – 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – 14360570) прострочену заборгованість по кредиту у сумі 3041,31 доларів США, заборгованість за відсотками - 8862,59 доларів США, заборгованість по пені - 27644,83 грн., всього- 11903,90 доларів США та 27644,83 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження – 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – 14360570) на користь ОСОБА_1 (місце проживання – АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 831,50 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 22 березня 2021 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова