П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/3946/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Жданкіна Н.В.  
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
16 лютого 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Білої Л.М.  Курка О. П. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року  (ухвалене в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
у вересні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послалась на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на її думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Так, апелянт вказує про протиправність дій (бездіяльності) відповідача, які полягали у неналежному розгляді її звернень щодо протиправності дій (бездіяльності) посадових осіб Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області та невжиття належних заходів реагування.
29 грудня 2020 року до суду від відповідача  надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.
Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 25 січня 2021 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що 08.04.2020 до ГУНП у Вінницькій області надійшло звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому заявники вказували, що поліцейські Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області неналежним чином відреагували на їх повідомлення від 04.04.2020 та від 06.04.2020 за телефоном спецлінії « 102» з приводу самозахвату земельної ділянки, яка відповідно до рішення Жмеринської міської ради №1033 від 27.02.2020 була надана у користування його матері ОСОБА_1 , громадянкою ОСОБА_3 , а також з приводу нанесення 06.04.2020 тілесних ушкоджень ОСОБА_1 сусідкою ОСОБА_3 під час повторного конфлікту з приводу самозахвату вище вказаної земельної ділянки. Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у своїх зверненнях скаржаться на бездіяльність начальника Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області полковника поліції Присяжнюка А.В., який (на думку позивача) неналежним чином виконує свої посадові обов`язки.
Розгляд звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 08.04.2020 здійснено відділом інспекції з особового складу Управління кадрового забезпечення ГУНП у Вінницькій області за результатами якого складено доповідну записку від 29.04.2020, в якій наведено встановлені під час опрацювання повідомлених заявниками обставин, та роблено висновок про не виявлення будь яких фактичних даних, які б указували про неналежний розгляд посадовими особами Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області поданих ОСОБА_1 звернень та скарг. В зв`язку з чим, запропоновано перевірку звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинити, інформацію, що стала підставою для проведення перевірки уважати такою, що не підтвердилась.
Про результати перевірки листами повідомлено заявників (а.с. 67, 68).
В подальшому, за наслідками розгляду звернення позивачки від 12.05.2020, отриманого ГУНП у Вінницькій області 15.05.2020 за вхід. №Р-294, посадовою особою відповідача складено рапорт від 19.05.2020 із викладеними обставинами розгляду звернення, в якому міститься висновок про те, що заявник не вказує нових фактів та нової інформації, яку б необхідно було перевірити - дане звернення є повторним. По результатах розгляду звернення заявникам надано змістовну відповідь та роз`яснено порядок її оскарження згідно ст.ст. 16, 17 Закону України «Про звернення громадян».
За результатами повторного звернення ОСОБА_2 складено висновок від 28.05.2020 із зазначенням встановлених фактів під час перевірки звернення та в подальшому 28.05.2020 за вих. №Р-303/04/12/2020 проінформовано заявника про результати його звернення.
В подальшому, не погодившись із результатами розгляду звернення, ОСОБА_2 повторно надіслав звернення із аналогічними обставинами та адресував його в різні державні органи та установи. Розгляд вищезазначеного звернення (вх. №Р-340 від 05.06.2020) здійснювалось ВІОС УКЗ ГУНП у Вінницькій області.
За результатами чергового звернення ОСОБА_2 було складено висновок від 24.06.2020 із зазначенням встановлених фактів під час перевірки звернення та в подальшому проінформовано заявника про результати його звернення листом від 24.06.2020 №Р-340/04/12-2020.
Окрім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в черговий раз надіслали скаргу на адресу ГУНП у Вінницькій області та інших державних органів щодо неналежного розгляду їх попередніх звернень та скарг. Зміст даної скарги жодним чином не відображав нових обставин, а лише в черговий раз дублював незадоволення позивача в частині розгляду його попередніх звернень. Розгляд вищезазначеного звернення (вх. №Р-173 від 05.06.2020) здійснювалось інспекторським відділом Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП у Вінницькій області.
За результатами чергового звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було складено висновок від 15.06.2020 із зазначенням встановлених фактів під час перевірки звернення та в подальшому проінформовано заявників про результати їх звернення листом від 18.06.2020 №Р-25/Р-173.
В подальшому на адресу ГУНП у Вінницькій області в черговий раз надійшла колективна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо неналежного виконання владних повноважень Жмеринським ВП ГУНП у Вінницькій області. Розгляд вищезазначеного звернення (вх. №Р-428 від 09.07.2020) здійснювалось ВІОС УКЗ ГУНП у Вінницькій області.
За результатами чергового звернення ОСОБА_2 було складено висновок від 15.07.2020 із зазначенням встановлених фактів під час перевірки звернення та в подальшому проінформовано заявника про результати його звернення листом від 15.07.2020 №Р-428/04/12-2020.
Посилаючись на неналежний розгляд та безпідставність щодо не забезпечення належного розгляду її звернень, ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було надано оцінку кожному доводу заявників, досліджено всі обставини, на які останні покликались у зверненні, що в свою чергу свідчить про належний розгляд звернення позивача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР (надалі - Закон № 393/96-ВР).
Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до статті 3 цього Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Згідно з частиною другою статті 5 Закону № 393/96-ВР звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).
Звернення може бути усним чи письмовим (частина четверта статті 5 Закону № 393/96-ВР).
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення) (частина шоста статті 5 Закону № 393/96-ВР).
Частинами сьомою та восьмою статті 5 Закону № 393/96-ВР визначено, що у зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.
Питання розгляду заяв (клопотань) врегульовано статтею 15 Закону № 393/96-ВР, згідно з частиною першою якої органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 №930, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.12.2017 за № 1493/31361 (надалі - Порядок № 930) звернення громадян, що надійшли до органів (підрозділів) поліції з використанням засобів поштового зв`язку, мережі Інтернет, електронного зв`язку (електронні звернення), через контактні центри державної установи "Урядовий контактний центр" та телефонну "гарячу лінію" Національної поліції України, приймаються, попередньо розглядаються та централізовано реєструються службою діловодства органу (підрозділу) поліції в день їх надходження, а ті, що надійшли в неробочий день і час, - наступного після нього робочого дня в журналі реєстрації звернень громадян (додаток 1) або на реєстраційно-контрольних картках (далі - РКК) (додаток 2), придатних для обробки персональними комп`ютерами.
Відповідно до пункту 3 розділу IV Порядку № 930 рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на законодавстві України.
Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку № 930 звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, ужито необхідних заходів і заявникам надано ґрунтовні та вичерпні відповіді.
Відповідно до пункту 6 розділу IV Порядку № 930 звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, що не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник органу або підрозділу поліції або його заступники встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляють особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Якщо останній день терміну розгляду звернення припадає на вихідний, святковий день, останнім днем терміну вважається перший після нього робочий день.
Положеннями пункту 12 розділу IV Порядку № 930 передбачено, що за результатами розгляду звернення громадянина виконавцем готується довідка про результати проведення перевірки інформації, викладеної у зверненні, яка доповідається керівнику органу (підрозділу) поліції разом з проектом відповіді заявнику. Керівник органу (підрозділу) проставляє свій підпис на довідці про ознайомлення із вжитими заходами під час здійснення перевірки інформації, викладеної у зверненні, або вчиняє резолюцію (доручення) про необхідність ужиття додаткових заходів з метою об`єктивного, усебічного та повного розгляду звернення.
До звернень, які не потребують проведення перевірки, довідки не складаються.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон України "Про звернення громадян" і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому зазначають заходи, вжиті органом чи підрозділом поліції в межах його компетенції для захисту конституційних прав громадян (пункт 14 розділу IV Порядку № 930).
Аналізуючи доводи апелянта стосовно бездіяльності відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено доказами, які містяться в матеріалах даної справи, що посилання апелянта на неналежний розгляд відповідачем її звернень та скарг, є безпідставними, оскільки при дослідженні поданих звернень та скарг, судом апеляційної інстанції встановлено, що їх зміст за своєю суттю є ідентичним, та не змінюється від зміни форми викладення.
При дослідженні вказаних звернень, які були подані відповідачу, колегією суддів встановлено, що вони містили ряд посилань на неналежне реагування з боку посадових осіб Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, в тому числі й начальника вказаної установи, на повідомлені заявниками факти вчинення їхніми сусідами ряду правопорушень, як то побиття ОСОБА_1  та вчинення перешкод у користуванні належної їй на праві сервітутного користування земельною ділянкою. Відповідачем була проведена перевірка за наведеними у зверненні фактами вчинення сусідами позивача правопорушень, результати якої знайшли своє відображення в доповідній записці, складеній на ім`я заступника начальника ГУ НП у Вінницькій області.
Так, зміст вказаної доповідної записки дає змогу стверджувати про проведення перевірки наведених у зверненні ОСОБА_1 обставин, в межах якої в посадових осіб Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, зокрема начальника Жмеринського відділу поліції відібрані пояснення. Згідно відібраних пояснень відповідачем встановлено, що на всі повідомлення за телефоном спецлінії "102", які надійшли від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , поліцейськими Жмеринського відділу поліції було здійснено належне реагування. Також, в межах перевірки встановлено, що 10.04.2020 начальником Жмеринського відділу поліції особисто проведено зустріч з ОСОБА_2 , за результатами якої з`ясовані проблемні питання між сусідами та визначено відповідальних працівників Жмеринської поліції для вирішення конфліктної ситуації та притягнення винних осіб до відповідальності.
Окрім того, з доповідної записки вбачається, що у ході проведення перевірки встановлено, що за зверненням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 04.04.2020 (ЄО Жмеринського ВП №1873) поліцейськими СП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області було проведено перевірку, за результатами якої порушень службової дисципліни зі сторони поліцейських Жмеринського відділу поліції не виявлено. Про результати перевірки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлено у визначеному чинним законодавством порядку (відповідь №4611/218/01-20 від 13.04.2020). Також, встановлено, що за фактом нанесення 06.04.2020 тілесних ушкоджень ОСОБА_1 сусідкою ОСОБА_4 , слідчим слідчого відділення Жмеринського відділу поліції за заявою позивачки від 09.04.2020 внесено відомості до ЄРДР під №12020020130000197 від 10.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
За встановлених у доповідній записці обставин, з підстав не підтвердження у ході перевірки будь-яких фактичних даних, які б указували на наявність у начальника Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області та поліцейських вказаного відділу порушень чинного законодавства, відповідальною особою за проведення перевірки за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 запропоновано заступнику начальника ГУ НП у Вінницькій області перевірку за зверненням вказаних вище осіб припинити, а інформацію, що стала підставою для проведення перевірки уважати такою, що не підтвердилась. Дана доповідна записка у лівому верхньому куті містить резолюцію від 29.04.2020 "з пропозицією згідний".
Тобто, доданими до матеріалів справи доказами підтверджено, що відповідачем було надано оцінку кожному доводу заявників, досліджено всі обставини, на які останні покликались у зверненні, що в свою чергу, свідчить про належний розгляд звернення позивачки.
Щодо доводів апелянта стосовно протиправності дій відповідача під час розгляду  решти звернень позивача, то колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані звернення за змістом висвітлених у них порушень є аналогічними вищезазначеній заяві.
Так, частиною другою статті 8 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.
Відповідна норма також продубльована в пункті 18 розділу IV Порядку № 930.
Згідно наявного в матеріалах справи Рапорту старшого інспектора ВІОС УКЗ ГУ НП у Вінницькій області, поданого на ім`я т.в.о. начальника УКЗ ГУНП у Вінницькій області, з приводу розгляду чергового звернення ОСОБА_2 щодо належної роботи поліцейських Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, які неналежним чином реагують на їхні повідомлення за телефоном спецлінії "102" та бездіяльності начальника Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, останнім доводиться до відома керівництва про існування аналогічного звернення, розглянутого по суті. З огляду на викладене, посадова особа подала вказаний Рапорт в якому просив скерувати звернення ОСОБА_2 до СОАДЗ УКЗ ГУНП у Вінницькій області.
В подальшому, за результатами чергових звернень позивачки, відповідач, керуючись п. 18 розділу IV Порядку № 930, складав висновки із зазначенням встановлених фактів під час перевірки звернення, про що інформувалось заявника.
Враховуючи положення статті 8 Закону України "Про звернення громадян" та п. 18 розділу IV Порядку № 930, а також те, що попереднє звернення позивача розглянуте по суті, відповідач, оформлюючи результати перевірок за ідентичними зверненням позивача у вигляді висновків діяв у межах та у спосіб встановлений чинним законодавством, в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення та скарги ОСОБА_2 . 
Згідно із частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, відповідачем належним чином доведено правомірність дій Головного управління Національної поліції у Вінницькій області під час розгляду звернень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
При цьому, апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені ст. 317 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню, оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову.
Натомість оскаржуване рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Судова колегія зазначає, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Біла Л.М.    Курко О. П.