ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/1522/20                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року                                                                         м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді            Ключковича В.Ю.,
суддів          Парінова А.Б.,                 
                                                                                                            Беспалова О.О.,          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року (прийняте за наслідком розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження, суддя Панченко Н.Д.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області  про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, - 

                                               В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, в якому просив:
- скасувати наказ від 10.06.2019 № 25/ос/к "Про звільнення ОСОБА_1 ", виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області;
- поновити ОСОБА_1 на посаді помічника судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення;
- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.06.2019 по день прийняття судового рішення з розрахунку 832, 00 грн. за кожний робочий день вимушеного прогулу;
- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20000, 00 грн. та судові витрати.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним наказ Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 25/ос/к від 10 червня 2019 року "Про звільнення ОСОБА_1 " в частині формулювання причини звільнення «відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України у зв`язку із закінченням строку трудового договору»; зобов`язано Білоцерківський міськрайонний суд Київської області внести зміни до п.1 наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 25/ос/к від 10 червня 2019 року "Про звільнення ОСОБА_1 " щодо формулювання причини звільнення ОСОБА_1 , вказавши «відповідно до пункту 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України» замість «відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України»; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.12.2020 повністю і ухвалити нове рішення, за яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що 10.06.2019, тобто на дату звільнення позивача із займаної посади, повноваження судді ОСОБА_2 не були припинені, зазначена суддя не була звільнена із посади судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, а згідно подання судді ОСОБА_2 від 03.08.2018 призначення ОСОБА_1 на посаду помічника судді здійснювалося саме на час виконання суддею ОСОБА_2 повноважень судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.
Також, апелянт вказує, що суд не дослідив належним чином питання, що оскільки в наказі від 20.11.2018 №66/ос/к не було вирішено питання про переведення позивача на іншу посаду чи його звільнення з посади помічника судді, то починаючи з 20.11.2018 трудовий договір із помічником судді ОСОБА_1 був продовжений на невизначений строк, а згідно усного розпорядження керівника Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та голови суду, після заміни помічника у судді ОСОБА_2 , а саме 20.11.2018 помічник ОСОБА_1 виконував функції додаткового помічника судді ОСОБА_3 та йому було надано доступ права користувача автоматичною системою документообігу шляхом доступу до справ судді ОСОБА_3 .
Крім того, апелянт зазначає, що після закінчення строкового трудового договору згідно наказу №66/ос/к від 20.11.2018 помічник судді ОСОБА_1 надалі продовжував працювати, а відтак в силу статті 23 КЗпП України строковий трудовий договір набув статус безстрокового, тому підстав для звільнення помічника судді за частиною 2 статті 36 КЗпП України у відповідача не було.
Апелянт звертає увагу суду, що в поданні судді ОСОБА_2 від 07.06.2019 зазначено прохання увільнити помічника ОСОБА_1 відповідно до ч.4 статті 151 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», змін до Положення про помічника судді судів загальної юрисдикції з 07 червня 2019 року, при цьому в тексті подання суддя взагалі необгрунтувала причин дострокового звільнення позивача з посади помічника судді, не зазначила в чому виразилося неналежне виконання помічником своїх обов`язків.
25.02.2021 до суду апеляційної інстанції від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області   надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач вказує, що у період звільнення апелянта не було законодавством передбачено обов`язку подання суддею саме мотивованого подання як про призначення, так і про звільнення помічника судді, до того ж інше подання судді ОСОБА_2 від 20.11.2018 про заміну позивача містило мотиви.
03.03.2021 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, у якій позивач заперечує такі аргументи відповідач ата вказує, що в поданні від 20.11.2018 судді ОСОБА_2 зазначено про заміну основного помічника судді ОСОБА_1 та було запропоновано призначити на посаду основного помічника судді ОСОБА_4 на час виконання повноважень судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та був винесений наказ від 20.11.2018 №66/ос/к на призначення ОСОБА_4 на посаду помічника судді ОСОБА_2 , а тому фактично трудові відносини між помічником судді ОСОБА_1 та суддею ОСОБА_2 були припинені, тому починаючи з 20.11.2018 трудовий договорів із помічником судді ОСОБА_1 був продовжений на невизначений строк, відтак, виникає питання, чи законно судді ОСОБА_2 написала подання 07.06.2019 про увільнення помічника судді ОСОБА_1 , коли позивач фактично виконував обов`язки помічника іншого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.
09.03.2021 до суду апеляційної інстанції від Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач вказує, що хоча на час звільнення позивача із займаної посади не були припинені повноваження судді, за поданням якої його було прийнято на посаду помічника судді, однак, у той же час, було наявне подання судді на увільнення позивача з посади її помічника, і за відсутності подань про призначення ОСОБА_1 на відповідну посаду від інших суддів Білоцерківського міськрайоного суду, його було звільнено із займаної посади відповідно до чинного законодавства, при цьому жодних трудових чи інших прав апелянта порушено не було.
10.03.2021 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшло клопотання, у якому позивач, з метою повного, всебічного і об`єктивного розгляду справи та необхідністю надання особистих усних пояснень, просить розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, враховуючи, що позивачу було надано достатній строк для надання пояснень, і таким правом позивач скористався, надавши суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу, оскаржуване рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року прийняте за наслідком розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження, а в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення даної справи, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження та дійшла висновку про відсутність підстав для розгляду справи у судовому засіданні за участі учасників справи.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 308   КАС України,  справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 з 02.10.2006 працював в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області на посадах судового розпорядника, додаткового помічника судді, помічника судді.
Відповідно до наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.07.2018 № 23/ос/г "Про тимчасове переведення у порядку відрядження до Білоцерківського міськрайонного суду суддю ОСОБА_2 " суддя ОСОБА_2 є такою, що приступила до виконання повноважень судді Білоцеркіського міськрайонного суду Київської області, як тимчасово переведена у порядку відрядження з Куйбишевського районного суду м. Донецьк.
Наказом керівника апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 44б/ок/к від 03.08.2018, за поданням судді ОСОБА_2 на час виконання нею повноважень судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позивач був призначений на посаду помічника судді.
20 листопада 2018 року суддя ОСОБА_2 у зв`язку із великим навантаженням, різницею в типах особистостей та стилю роботи в команді звернулась до керівника апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з поданням про заміну основного помічника судді ОСОБА_1 та призначення на посаду основного помічника судді ОСОБА_4 .
На підставі зазначеного подання та заяви ОСОБА_4 , керівником апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області був виданий наказ № 66/ос/к від 20.11.2018, відповідно до якого з 20.11.2018 на час виконання суддею ОСОБА_2 повноважень судді цього ж суду, ОСОБА_4 призначено на посаду помічника судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_2 .
Також, 20.11.2018 суддя ОСОБА_2 звернулась до керівника апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з поданням про призначення на посаду додаткового помічника судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_5 з 20.11.2018.   
Наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 15/од/к від 20.11.2018 у зв`язку з зростанням рівня судового навантаження на працюючих суддів, було тимчасово закріплено за суддею ОСОБА_2 додаткового помічника судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_5
Однак, жодного наказу про звільнення, переведення чи про заміну основного помічника судді ОСОБА_1 як станом на 20.11.2018 так і станом на 09.06.2019 винесено не було, що не заперечується учасниками справи.
Відтак, з змісту вищезазначених наказів, колегія суддів приходить висновку, що починаючи з 20.11.2018 до судді ОСОБА_2 було прикріплено два основних помічника ( ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ) та один додатковий помічник ( ОСОБА_5 ).
07 червня 2019 року суддею ОСОБА_2 було повторно подано керівнику апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області подання про увільнення помічника ОСОБА_1 відповідно до ч. 4 ст. 151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», змін до Положення про помічника суді судів загальної юрисдикції з 07 червня 2019 року.
10 червня 2019 року позивачеві у зв`язку із поданням судді ОСОБА_2 про увільнення ОСОБА_1 з посади помічника судді було запропоновано перейти на вакантну посаду діловода Білоцерківського міськрайонного суду.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач 10.06.2019 від запропонованої посади відмовився оскільки дана посада є нижчою за посаду помічника судді.
Наказом керівника апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 25/ос/к від 10.06.2019, ОСОБА_1 було звільнено з посади помічника судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з 10.06.2019, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору.
Вважаючи своє звільнення незаконним, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи частково у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що    твердження позивача про необхідність подання саме мотивованого подання про звільнення помічника судді є лише припущенням позивача, крім цього, подання судді ОСОБА_2 від 20.11.2018 про заміну позивача містило мотиви; позивача було звільнено відповідно до пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору, водночас вірним формулюванням причини звільнення позивача є п.9 ст. 36 КЗпП України, ч.3 ст.157 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», абз.2 ч.3 ст.92 Закону України «Про державну службу», п.п.7, 12 Положення про помічника судді за поданням судді, а тому наказ Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2019 № 25/ос/к "Про звільнення ОСОБА_1 " є протиправним лише в частині формулювання причини звільнення.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до положень частини 1статті 92 Закону України «Про державну службу» до посад патронатної служби належать посади помічників суддів.
На підставі частини першої статті 1Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII) державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону № 889-VIII посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.
Відповідно до пункту 18 частини третьої статі 3 Закону № 889-VIII дія цього Закону не поширюється на працівників патронатних служб.
Частиною першою статті 92 Закону № 889-VIII визначено, що до посад патронатної служби належать посади радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників патронатних служб Прем`єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також посади патронатних служб в інших державних органах.
На підставі частин другої - четвертої статті 92 Закону № 889-VIII працівник патронатної служби призначається на посаду на строк повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений.
Особливості патронатної служби в судах, органах та установах системи правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів (частина четверта статті 92 Закону № 889-VІІІ).
Відповідно до частини першої статті 157 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402) кожний суддя має помічника (помічників), статус і умови діяльності якого (яких) визначаються цим Законом та Положенням про помічника (помічників) судді, затвердженим Радою суддів України.
На підставі частини третьої статті 157 Закону №1402 судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді.
Відповідно до вимог Законів України "Про судоустрій і статус суддів", Про державну службу" розроблено Положення про помічника судді, яке затверджено рішенням Ради суддів України 18 травня 2018 року №21 (далі - Положення), яке визначає єдині засади й умови діяльності, правовий статус особи, яка займає посаду помічника судді.
Пунктом 1 Положення визначено, що відповідно до частини першої статті 157 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожний суддя має помічника (помічників), статус і умови діяльності якого (яких) визначаються цим Законом та Положенням про помічника судді, затвердженим Радою суддів України. Правовий статус, умови діяльності помічників судді визначаються Законом України "Про судоустрій і статус суддів", статтею 92 Закону України "Про державну службу", нормативно-правовими актами з питань оплати праці працівників патронатних служб і цим Положенням.
Посади помічників судді належать до посад патронатної служби, на які не поширюється дія Закону України "Про державну службу", крім статті 92 Закону України "Про державну службу".
Згідно пункту 2 Положення, помічник судді - це працівник патронатної служби у суді, який забезпечує виконання суддею повноважень щодо здійснення правосуддя.
На підставі пункту 5 Положення на помічника судді поширюється дія законодавства про працю, крім статей 39-1, 41, 43-1, 49-2 та частини 3 статті 184 Кодексу законів про працю України.
Відповідно до пункту 7 Положення, судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді.
Як визначено у пункті 8 Положення, помічник судді призначається на посаду на строк повноважень безпосереднього керівника та не довше ніж на період перебування безпосереднього керівника у штаті суду.
Призначення на посаду помічника судді здійснюється на підставі письмового подання судді без конкурсного відбору наказом керівника апарату відповідного суду.
Разом з тим, жодними із зазначених приписів чинного законодавства, на дату виникнення спірних правовідносин, не було передбачено обов`язку подання суддею саме мотивованого подання як про призначення помічника судді так і про звільнення.
Водночас, необхідність подання саме мотивованого подання судді про звільнення помічника було передбачено у пункті 19 розділу ІІ Положення про помічника судді суду загальної юрисдикції, затвердженого   рішенням   Ради суддів України 25.03.2011 № 14, яке втратило чинність згідно з рішенням Ради суддів України від 18 травня 2018 року № 21.
Відтак, твердження апелянта про необхідність подання саме мотивованого подання про звільнення помічника судді є припущенням та відповідає приписам законодавства.
Крім цього, суд апеляційної інстанції додатково звертає увагу, що подання судді ОСОБА_2 від 20.11.2018 про заміну основного помічника містило мотиви.   
Слід зазначити, що помічник судді може бути звільнений з посади за наказом керівника апарату суду в порядку, визначеному законодавством про працю, на підставі або заяви про звільнення за власним бажанням, або за поданням судді, в тому числі в зв`язку з дискредитацією помічника судді (вчинення такого проступку помічником, що підриває довіру та авторитет судової влади, суду та/або конкретного судді в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби в якості помічника судді), або у випадках, визначених пунктом 11 цього Положення чи в порядку врегулювання конфлікту інтересів згідно із законодавством (пункт 12 Положення).
Згідно з пунктом 11 Положення, у разі тривалої (понад два місяці) відсутності судді (соціальна відпустка, відрядження, відсторонення від посади тощо), а також з моменту закінчення (припинення) повноважень судді з відправлення правосуддя з визначених законом підстав або звільнення судді з займаної посади (…) помічника (помічників) судді за його (їх) згодою за наказом керівника апарату суду може бути переведено на іншу посаду працівника апарату суду, яка не належить до посад державної служби.
Крім того, у зазначених випадках на такого (таких) помічника (помічників) судді може на певний строк у встановленому законом порядку покладатися виконання повноважень додаткового помічника іншого судді (суддів), у якого (яких) найбільше судове навантаження, про що на підставі подання відповідного судді та особистої заяви помічника судді видається наказ керівника апарату суду.
Жодних доказів покладення на позивача виконання повноважень додаткового помічника іншого судді (суддів) після 20.11.2018 матеріали справи не містять.
Не знайшли свого підтвердження і доводи апелянта про те, що після заміни помічника у судді ОСОБА_2 , а саме 20.11.2018, помічник ОСОБА_1 виконував функції додаткового помічника судді ОСОБА_3 , оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вказаних обставин (подання судді ОСОБА_3 , наказ про призначення ОСОБА_1 додатковим помічником судді ОСОБА_3 , записи в трудовій книжці позивача), а відтак, колегія суддів відхиляє і доводи апелянта щодо незаконності написання суддею ОСОБА_2 подання від 07.06.2019 про увільнення помічника судді ОСОБА_1 , коли позивач фактично виконував обов`язки помічника іншого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, оскільки доказів перебування позивача у трудових відносинах з іншим суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області матеріали справи не містять.
Також, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що оскільки в наказі від 20.11.2018 №66/ос/к не було вирішено питання про переведення позивача на іншу посаду чи його звільнення з посади помічника судді, то починаючи з 20.11.2018 трудовий договір із помічником судді ОСОБА_1 був продовжений на невизначений строк, так як призначення  наказом № 66/ос/к від 20.11.2018 з 20.11.2018 на час виконання суддею ОСОБА_2 повноважень судді цього ж суду, ОСОБА_4 на посаду помічника судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_2 жодним чином не свідчило ні про закінчення трудового договору з ОСОБА_1 та таким чином, за мовчазною згодою, про його автоматичне продовження, ні про звільнення позивача, а такий наказ стосувався лише ОСОБА_4 , тому, починаючи з 20.11.2018 до судді ОСОБА_2 було прикріплено два основних помічника ( ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ), при цьому обставини щодо призначення з 03.08.2018 ОСОБА_1 на посаду помічника судді на час виконання суддею ОСОБА_2 повноважень судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області не змінились.
Щодо аргументів апелянта про те, що після закінчення строкового трудового договору згідно наказу №66/ос/к від 20.11.2018 помічник судді ОСОБА_1 надалі продовжував працювати, а відтак в силу статті 23 КЗпП України строковий трудовий договір набув статус безстрокового, суд апеляційної інстанції вказує, що такі висновки апелянта є хибними, адже наказ №66/ос/к від 20.11.2018 не містить жодних приписів про закінчення строкового трудового з ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у разі відсутності згоди помічника (помічників) судді на переведення на іншу посаду працівника апарату суду чи виконання повноважень додаткового помічника іншого судді, або за умови неможливості переведення працівника за його згодою на посаду помічника судді або іншу посаду в апараті суду він (вони) підлягає (підлягають) звільненню з посади на підставі пункту 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України.
Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку, що звільнення помічника судді відбувається на підставі: або заяви про звільнення за власним бажанням,   або за поданням судді, або у випадках, визначених пунктом 11 цього Положення чи в порядку врегулювання конфлікту інтересів згідно із законодавством.
Крім цього, правовий статус помічників суддів має комплексний характер, що зумовлений перебуванням вказаних осіб по суті у трудових відносинах із Державою, зокрема її судовою гілкою влади, тому внесення змін до статусу вказаних осіб та особливості проходження служби на цих посадах, порядок зайняття, звільнення з посад, відбувається саме на законодавчому рівні.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в даному випадку, норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Таким чином, питання про звільнення особи, яка займала посаду помічника судді, вирішувалося на підставі спеціального нормативно-правового акту (Положення) та з дотриманням трудових та соціальних гарантій, передбачених трудовим законодавством (Кодексом законів про працю).
Так, станом на 10.06.2019 посада помічника (додаткового помічника) судді відносилася до патронатної служби, тобто, не належала до державної служби, а, тому, відповідно, на спірні правовідносини не поширювалася дія Закону України «Про державну службу», у той же час поширювалася дія гарантій, передбачених КЗпП України.
На час звільнення позивача із займаної посади повноваження судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_2 не були припинені, суддя не звільнена із посади судді вказаного суду. 
Таким чином, позивач залишався помічником судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_2 без визначення строку відповідно до подання судді від 03.08.2018 на час виконання нею повноважень судді цього суду.
Як вже було зазначено, 20 листопада 2018 року суддя ОСОБА_2 звернулась до керівника апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з мотивованим поданням про заміну основного помічника судді ОСОБА_1 та 07 червня 2019 року суддею ОСОБА_2 було подано керівнику апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області подання про увільнення помічника ОСОБА_1 відповідно до ч. 4  ст. 151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», змін до Положення про помічника суді судів загальної юрисдикції.
Особливості патронатної служби в судах, органах та установах системи правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів та Кодексом законів про працю в Україні.
Згідно з ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).
При цьому, статтями 40 та 41 КЗпП України встановлено перелік підстав для припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.
Разом з цим, відповідно до п. 9 ч.1 ст. 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є підстави, передбачені іншими законами.
Системний аналіз викладеного дозволяє дійти висновку, що у трудових правовідносинах, що виникають при проходженні патронатної служби помічниками суддів, звільнення помічників суддів відбувається в тому числі з підстав, передбачених іншими законами (п. 9 ч. 1 ст. 36 КЗпП України), якою в даному випадку є подання судді (ст. 157 Закону України Про судоустрій і статус суддів).
При цьому, законодавець окремо передбачив можливість припинення трудового договору за приписами спеціальних законів (п. 9 ч. 1 ст. 36 КЗпП України), що є окремою підставою для припинення трудового договору та ніяк не пов`язано зі звільненням за ініціативою власника в порядку ст. 40,   ст. 41 КЗпП України, п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.
Таким чином, зазначені правові механізми припинення трудового договору є абсолютно різними по своїй суті.
Так, механізм звільнення помічника судді за приписами п. 9 ч. 1 ст. 36 КЗпП України в сукупності зі ст. 157 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" передбачає відсутність вираженої волі з боку власника або уповноваженого органу, та наявність волі відповідного судді, яка оформлена поданням про звільнення помічника. Керівник апарату відповідного суду у вказаному механізмі не виражає ініціативи у звільненні особи (помічника) з займаної посади, а є лише виконавцем подання - посадовою особою, що надає поданню судді (який не є працівником апарату суду) матеріальної форми наказу, який має юридичну силу для апарату відповідного суду.
Як зазначалось вище, звільнення особи у відповідності до правил спеціального закону на підставі п. 9 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та відповідної статті такого спеціального закону не може бути ототожнене зі звільненням особи за ініціативою власника або уповноваженого ним органу управління на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить висновку, що позивач був звільнений з посади помічника судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_2 за приписами спеціального закону на підставі подання судді ОСОБА_2 . При цьому, позивачеві була запропонована перед звільненням вакантна посада від якої позивач відмовився. 
Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не відповідає чинному законодавству формулювання причин звільнення позивача, викладеного в оскаржуваному наказі.
Відповідно до частини третьої статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.
Згідно з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992, «Про практику розгляду судами трудових спорів» якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.
Так, позивача було звільнено відповідно до пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору, водночас вірним формулюванням причини звільнення позивача є п.9 ст. 36 КЗпП України, ч.3 ст.157 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», абз.2 ч.3 ст.92 Закону України «Про державну службу», п.п.7, 12 Положення про помічника судді за поданням судді.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2019 № 25/ос/к "Про звільнення ОСОБА_1 " є протиправним в частині формулювання причини звільнення, а тому наявні підстави для зобов`язання Білоцерківський міськрайонний суд Київської області внести зміни до п.1 наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 25/ос/к від 10 червня 2019 року "Про звільнення ОСОБА_1 " щодо формулювання причини звільнення ОСОБА_1 , вказавши «відповідно до пункту 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України» замість «відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України».
В іншій же частині, з огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини, наказ Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2019 № 25/ос/к "Про звільнення ОСОБА_1 " є правомірним та таким, що прийнятий на підстав та в межах повноважень, визначених винним законодавством. 
Оскільки позовні вимоги про поновлення на посаді помічника судді, стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди є похідними вимогами від вимоги про скасування наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2019 № 25/ос/к "Про звільнення ОСОБА_1 ", то такі теж не підлягають задоволенню.
Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та не можуть бути підставою для його скасування.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом повно з`ясовано обставини справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                              В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                         А.Б. Парінов

                                                                                                        О.О. Беспалов