Постанова
Іменем України
 
15 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 753/11457/16-ц
провадження № 61-17180св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 як законний представник малолітнього ОСОБА_2 ,
відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Інноваційно-промисловий банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест Кредит Капітал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна інноваційна група», 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевельов Ярослав Дмитрович,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 як законного представника малолітнього ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Баховський Михайло Михайлович, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року у складі судді Колесника О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Сліпченка О. І., Сержанюка А. С., Сушко Л. П.,
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Інноваційно-промисловий банк» (далі - ПАТ «Інноваційно-промисловий банк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Кредит Капітал» (далі - ТОВ «Інвест Кредит Капітал»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна інноваційна група» (далі - ТОВ «Міжнародна інноваційна група»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевельов Ярослав Дмитрович, про визнання договору іпотеки квартири припиненим.
 
Позовна заява мотивована тим, що 16 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та філією КД ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 110 000,00 доларів США строком до 16 серпня 2010 року.
 
На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 16 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та КД ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_3 передав в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
 
ОСОБА_3 зобов`язання за кредитним договором не виконав, унаслідок чого ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» у липні 2009 року звернулося до нього з позовом про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки (справа № 2-4134/12). Під час розгляду вказаної справи ОСОБА_3 помер. Після його смерті спадкоємцем всього майна, у тому числі прав та обов`язків, став його син ОСОБА_2 .
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 червня 2012 року у справі № 2-4134/12 стягнуто з ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» суму заборгованості в розмірі 130 626,10 доларів США та звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів квартири АДРЕСА_1 .
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 21 листопада 2012 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 червня 2012 року змінено та в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки.
 
Враховуючи те, що ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» з 03 березня 2012 року перебуває в стані припинення та розпочато процедуру ліквідації банку, що іпотекодавець ОСОБА_3 , помер, рішення суду у справі 
№ 2-4134/12 не виконано, ОСОБА_1 просила суд визнати договір іпотеки від 16 серпня 2007 року, укладений між ОСОБА_3 та КД ВАТ «Інноваційно-промисловий банк», припиненим.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконане, після смерті ОСОБА_3 його син ОСОБА_2 набув статус іпотекодавця, а також всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 як законний представник малолітнього ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Баховський М. М., просила суд скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором саме ОСОБА_3 уклав договір іпотеки з банком, після смерті ОСОБА_3 його син ОСОБА_2 згоду на забезпечення виконання кредитного договору новим боржником не надавав, а тому іпотека є припиненою відповідно до статті 523 ЦК України.
Крім того, іпотека є припиненою також відповідно до положень статті 609 ЦК України.
 
Кріт того, у касаційній скарзі ОСОБА_1 як законний представник малолітнього ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Баховський М. М., порушує питання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважає, що справа має виключну правову проблему, а саме - продовження чи припинення іпотеки після ліквідації юридичної особи -іпотекодержателя та смерті фізичної особи - іпотекодавця.
 
Надходження касаційної скарги до Верховного Суду
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу № 753/11457/16-ц із суду першої інстанції.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у листопаді 2019 року, ТОВ «Міжнародна інноваційна група» заперечувало проти доводів касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення вважало законними та обґрунтованими.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
16 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та філією КД ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 110 000,00 доларів США строком до 16 серпня 2010 року.
 
На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 16 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та КД ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» було укладено договір іпотеки.
 
Відповідно до пункту 1.2 договору іпотеки від 16 серпня 2007 року, іпотекодавець на умовах, передбачених договором, передає в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 137).
 
Згідно з пунктом 2.7 договору іпотеки, у разі порушення основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки (а. с. 137).
 
Відповідно до пункту 4.1.2 договору іпотеки, дія договору припиняється у разі набуття іпотекодержателем на підставах, передбачених чинним законодавством, договором, права власності на предмет іпотеки (а. с. 139).
 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2012 року у справі № 2-4134/12 стягнуто з ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 130 626,10 доларів США та звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів щодо двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а. с. 9-12).
 
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 21 листопада 2012 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 червня 2012 року змінено та в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки (а. с. 13-15).
 
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» з 03 березня 2012 року перебуває в стані припинення (а. с. 16-24).
 
11 червня 2015 між ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» та ТОВ «Інвест Кредит Капітал» укладено договір № 44-Л про передачу в управління непроданих активів, відповідно до умов якого ТОВ «Інвест Кредит Капітал» набуло право вимоги за іпотечним договором, що забезпечує належне виконання кредитного договору, укладеного 16 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та КД ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» (а. с. 66-79).
 
01 вересня 2017 року між ТОВ «Інвест Кредит Капітал» та ТОВ «Міжнародна інноваційна група» укладено договір про відступлення права вимоги 
№ 03/16-1, відповідно до якого ТОВ «Міжнародна інноваційна група» набуло право грошової вимоги за кредитним та іпотечним договорами, укладеними 16 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та КД ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» (а. с. 116-119).
 
2. Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ») передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в  постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і  заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року та постанова Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року відповідають зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
 
Згідно з положеннями частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.
 
Окремим видом застави є іпотека.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
 
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
 
Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
 
За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
 
Частиною третьою статті 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Статтею 1219 ЦК України передбачено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
 
Підстави припинення іпотеки також передбачені статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.
 
Положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» не передбачають такої підстави припинення іпотеки, як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.
 
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18).
 
Таким чином встановивши, що у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 іпотека для ОСОБА_2 як його спадкоємця є дійсною, ОСОБА_2 , до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набув статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильних висновків про безпідставність позовних вимог.
 
Також не є підставою для припинення іпотеки перебування ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» у стані припинення та здійснення процедури ліквідації банку.
 
У постановах від 10 лютого 2016 року у справі № 6-216цс14, від 12 жовтня 2016 року у справі № 3-688гс16 Верховний Суд України зазначив, що сам факт ліквідації боржника за основним договором із внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором, яка не була погашена у процедурі ліквідації, не є підставою для припинення договору застави, укладеного на забезпечення виконання боржником основного зобов`язання, та звільнення заставодавця від відповідальності, якщо до цього кредитором заявлено до нього вимогу у позовному провадженні.
 
Зі змісту судових рішень у справі № 2-4134/12 вбачається, що з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» звернулося у липні 2009 року, тобто до його ліквідації.
 
Доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, висновки суду апеляційної інстанції є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.
 
При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), § § 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), § 2).
 
Щодо вирішення клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
 
Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).
 
Частиною п`ятою статті 403 ЦПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 30 жовтня 2018 року у справі № 757/172/16-ц (провадження № 14-475цс18), виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.
 
Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки наведені заявником аргументи у розумінні приписів частини п`ятої статті 403 ЦПК України не є тими обставинами, що містять виключну правову проблему і необхідність забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а тому в задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідно відмовити.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1 як законного представника малолітнього ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Баховський Михайло Михайлович про передачу справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Інноваційно-промисловий банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Кредит Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна інноваційна група», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевельов Ярослав Дмитрович, про визнання договору іпотеки квартири припиненимна розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 як законного представника малолітнього ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Баховський Михайло Михайлович, залишити без задоволення.
 
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                              Ю. В. Черняк
 
                                                                                                                           І. А. Воробйова
 
                                                                                                                           Р. А. Лідовець