ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" березня 2021 р.                                                                  Справа №914/2060/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого - судді                                                  О.В. Зварич
суддів                                                                      В.М. Гриців
                                                                      С.М.Бойко,
секретар судового засідання М.С. Кіра,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмелі-Сунелі» б/н та дати (вх. № 01-05/266/20 від 19.01.2021 року) 
на рішення господарського суду Львівської області від 15.12.2020 року (суддя І.Б. Козак; повний текст рішення складено 23.12.2020 року)
у справі №914/2060/20
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмелі-Сунелі» (надалі ТзОВ  «Хмелі-Сунелі»)
до відповідача: Фізичної особи - підприємця Конахович Катерини Сергіївни (надалі ФОП  Конахович К.С.)
про стягнення 62500,00 грн,

за участю:
від позивача: Данилко Р.Б. - адвокат (довіреність б/н від 31.12.2020 року);
від відповідача: Науменко І.В. - адвокат (ордер серія ВС № 1057850 від 15.02.2021 року),

                                                   ВСТАНОВИВ:

          Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

13.08.2020 року ТзОВ  «Хмелі-Сунелі» звернулось до господарського суду Львівської області з позовом до ФОП  Конахович К.С. про стягнення 62500,00 грн. штрафу (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог).
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в  порушення умов договору про надання дозволу на використання об`єктів інтелектуальної власності №15/1 від 19.05.2017р.  допустив ряд недоліків, встановлених аудитом (перевіркою), які не були усунуті, у зв`язку з чим позивач нарахував відповідачу штрафні санкції.
Рішенням господарського суду Львівської області від 15.12.2020 року у справі №914/2060/20 (суддя І.Б. Козак) повністю відмовлено в задоволенні позовних вимог ТзОВ  «Хмелі-Сунелі». Судові витрати залишено за позивачем.
Суд першої інстанції встановив, що між сторонами у справі виникли правовідносини на підставі договору про користування об`єктом інтелектуального права, відповідно до умов якого позивач як правоволоділець надав відповідачу як користувачу право відкриття та діяльності ресторану ТМ "Хінкальня грузинський ресторан", за адресою: м. Ужгород, вул.Фединця, 12а. При проведенні перевірки позивач, встановивши форму чек-листа в додатку №8 до договору, зобов`язаний дотримуватися такої форми. Самовільне, в односторонньому порядку, розширення критеріїв перевірки, і зміну форми чек-листа суд трактував як односторонню зміну правоволодільцем умов договору та визнав такі дії недопустимими. Суд дійшов висновку про неможливість встановити наявність порушень ФОП Конахович К.С., як і їх повторність, оскільки позивачем належно не доведено факту порушень користувачем на об`єкті ресторанного господарства через складання чек-листа невстановленої форми.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи. Зазначає, що здійснення перевірки 07.07.2020 року за чек-листом, який не відповідає Додатку № 8, та відмінності критеріїв оцінки не є порушенням. З часу підписання договору позивач оновив форму чек-листа, розширивши попередні критерії, але при цьому не змінилися вимоги Правоволодільця, яких Користувач зобов`язаний дотримуватись згідно Договору. Крім того, стверджує, що сторонами не було погоджено форму чек-листа, оскільки жодна із сторін не підписала Додаток № 8 до договору, форма чек-листа носить інформаційний характер щодо проведення перевірки на дотримання Користувачем вимог Правоволодільця. Просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 15.12.2020 року у справі №914/2060/20, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення штрафу в розмірі 18  000 грн. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вх.№ 01-04/1279/21 від 18.02.2021 року) заперечив проти доводів скаржника. Зазначає, що порушення не мали місця; вони не є повторюваними; позивачем не дотримано процедури повідомлення про начебто здійснені порушення; вимоги, як того передбачає договір, відповідачу не надсилались. Просить залишити без змін оскаржене рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу ТзОВ «Хмелі-Сунелі» - без задоволення.
21.02.2021 року від представника відповідача адвоката Науменко І.В. надійшло на електронну адресу суду клопотання вх.№01-04/1339/21 про стягнення з позивача на користь відповідача 4500,00 грн. витрат на правову допомогу, додатком до якого є копія додаткової угоди № 3 від 01.02.2021 року до договору від 20 липня 2020 року про надання правничої допомоги; детальний опис робіт; докази направлення клопотання на адресу позивача.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі.
Представник відповідача просив залишити без змін судове рішення, апеляційну скаргу - без задоволення з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу та відшкодувати витрати на правову допомогу в сумі 4  500,00 грн. 

       Обставини справи

Як видно із наявних у справі копій документів, 19 травня 2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хмелі-Сунелі" та ФОП Діденок Катериною Сергіївною (станом на час звернення до суду з позовом - Конахович) укладено Договір №15/1 про надання дозволу на використання об`єктів права інтелектуальної власності (а.с.44-72, т.1). 
Відповідно до п.2.1 договору Правоволоділець надає Користувачу строковий дозвіл на використання об`єктів права інтелектуальної власності (ліцензію) з метою організації ведення ресторанного господарства на умовах, що встановлені цим договором.
В пункті 2.2 договору сторони узгодили, що Правоволоділець має право контролювати використання Користувачем об`єктів права інтелектуальної власності, а також контролювати дотримання Користувачем Вимог Правоволодільця.
У розділі 1 «Визначення термінів і понять» термін «Вимоги Правоволодільця» -  вимоги,  які встановлені цим договором, Посібником оператора, технологічними картами, письмовими інструкціями Правоволодільця, іншою комерційною та технологічною документацією, яка передається Користувачу протягом дії цього Договору, у відповідності до яких Користувач та його персонал зобов`язуються використовувати об`єкти права інтелектуальної власності, улаштовувати ресторан, здійснювати бізнес-діяльність, а також додатковими узгодженими документами, у відповідності до яких регулюються відносини між сторонами. 
Пунктами 3.2-3.4 договору визначено перелік об`єктів права інтелектуальної власності, на використання яких надається дозвіл.
Згідно з п.5.1. договору Користувач має право використовувати об`єкти права інтелектуальної власності лише в межах приміщення ресторану, що знаходиться за адресою: Україна, м.Ужгород, вул..Фединця,12а та в межах даного міста, на виїзних ярмарках, кейтеринг, тощо. 
Відповідно до п.п.7.1 договору строк, на який Правоволоділець надає Користувачу дозвіл на використання об`єктів права інтелектуальної власності (ліценцію), становить період часу, що дорівнює строку дії цього договору. 
За умовами п. 9.8. Договору, Користувач зобов`язується здійснювати в Ресторані продаж лише тієї продукції чи товарів, які входять до асортиментної політики відповідно до умов Посібника оператора. У разі, якщо даний асортимент недостатній чи не забезпечує виконання наданої Правоволодільцем бізнес моделі ресторану "Хінкальня грузинський ресторан", Користувач має право за письмовим узгодженням з Правоволодільцем збільшувати асортимент не відходячи від традицій грузинської кухні.
Згідно з  п.п. 17.4, 17.5. договору асортимент продукції, товарів та послуг, що продаються в ресторані, встановлюється Правоволодільцем. Користувач не може на власний розсуд формувати асортимент продукції, товарів та послуг, що продаються в Ресторані.
Розділом 19 Договору визначено, що Правоволоділець має право контролювати діяльність Користувача, з метою здійснення якої надається дозвіл на використання Об`єктів права інтелектуальної власності. З метою перевірки дотримання Користувачем та Рестораном вимог Правоволодільця, Правоволоділець в будь-який час роботи Ресторану має право: доступу до основного приміщення Ресторану, службових та допоміжних приміщень Ресторану (кухні, складів тощо); перевіряти стан зовнішніх та внутрішніх елементів приміщення Ресторану; спостерігати, у тому числі з використанням фото та відео техніки, за операційною діяльністю в Ресторані; відбирати в мінімально необхідній кількості зразки продуктів, інгредієнтів, іншої сировини, готової продукції для проведення тестів та досліджень; здійснювати контрольні закупки; опитувати персонал Ресторану; опитувати відвідувачів Ресторану; вивчати документацію пов`язану з діяльністю Ресторану. Контроль роботи Ресторану може здійснюватися шляхом заздалегідь неоголошеного відвідування Ресторану представниками Правоволодільця в якості гостей Ресторану (таємного відвідування).
Згідно з п. 19.4 договору за результатами відвідування представники Правоволодільця складають чек-лист контролю якості, дотримання стандартів на відповідність Концепції "Хінкальня грузинський ресторан" згідно вимог Правоволодільця.
У цьому ж розділі зазначено про Додаток 8 
Вказівки Правоволодільця щодо усунення невідповідностей в Ресторані Вимогам Правоволодільця є обов`язковими для виконання Користувачем.
Порядок дій Правоволодільця у випадку виявлення порушень у діяльності ресторану сторони визначили у пункті 19.5 договору. 
Так, у разі виявлення відхилень від Вимог Правоволодільця Правоволоділець надсилає Користувачу вимогу усунути виявлені недоліки. У разі неусунення недоліків  Правоволоділець надсилає повторну вимогу про усунення недоліків. Якщо ж і після повторної вимоги недоліки не усунуті, Правоволоділець має право достроково припинити  дію цього договору, письмово попередивши про це Користувача.
Відповідно до п.23.1 договору за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за договором винна сторона несе відповідальність, що передбачена чинним законодавством України та цим договором.
Правоволоділець несе відповідальність за всі претензії та вимоги до Користувача у зв`язку з правомірністю використання об`єктів права інтелектуальної власності (п.23.4 договору).
Пунктом 23.6 договору передбачено відповідальність Користувача за порушення умов Договору. Зокрема, підпунктами 23.6.2 та 23.6.3 пункту 23.6 договору встановлено, що за порушення порядку використання постачальників товарів (розділ 18 договору) Користувач сплачує Правоволодільцю штраф у розмірі 10  000 (десять тисяч) гривень за кожний факт порушення; за здійснення діяльності з порушенням Вимог Правоволодільця Користувач сплачує Правоволодільцю штраф у розмірі 500 (п`ятсот) гривень за кожний факт порушення, якщо такі вимоги не були усунені на першу вимогу Правоволодільця, передбачену пунктом 19.4 договору.
В розділі 31 договору сторони визначили порядок обміну документами та повідомленнями. 
Так, згідно з пунктами 31.1-31.2 договору обмін документацією і повідомленнями між сторонами здійснюється поштовим відправленням на адреси сторін, що вказані в розділі «Реквізити сторін» цього договору, кур`єрським зв`язком або шляхом нарочного вручення представникам сторін. Якщо в кожному конкретному випадку відсутні заперечення будь-якої сторони і якщо інше прямо не вимагається договором, обмін документацією та повідомленнями може здійснюватися шляхом відправлення електронною поштою, факсом, іншими засобами миттєвого повідомлення, які можуть передавати документи і повідомлення без викривлення їх початкового змісту.
Договір вважається укладеним та діє з моменту його підписання Сторонами і скраплення печатками Сторін. Строк дії договору становить 4 (чотири) роки. Договір припиняє свою дію 18 травня 2021 року. Якщо за 2 (два) місяці до закінчення строку дії Договору жодна їз сторін не заявить про своє бажання припинити його дію, договір вважається пролонгованим ще на один рік. При цьому, кількість пролонгацій не обмежена (п.п. 26.1, 26.2 договору).
Договір про надання дозволу на використання об`єктів права інтелектуальної власності№15/4 від 19.05.2017 року підписаний обидвома сторонами (а.с.44-72, т.1).
В матеріалах судової справи № 914/2060/20 наявні також копії додатків № 1-9 до договору, з яких вбачається, що на додатку № 7 «Перелік системних постачальників на 2016 рік» та в додатку № 9 проставлені реквізити і підписи сторін договору. В інших додатках реквізити та підписи сторін договору відсутні (а.с.73-94, т.1).
Судом встановлено, що 17 жовтня 2018 року в ресторані «Хінкальня» у м.Ужгород, вул.Феденця 12 а було проведено аудит-перевірку діяльності ресторану, що підтверджується Звітом про проведення аудиту від 17.10.2018р. (а.с.95-101, т.1) та відповідним чек-листом від 17 жовтня 2018 р.(а.с.102-110, т.1).
Також 07.07.2020 р. позивачем проведено аудит та складено чек-лист, відповідно до якого діяльність ресторану оцінено по окремих розділах та нараховано відповідні штрафи, а саме: «Кваліфікація персоналу», сума штрафу - 19  250 грн.; «Чистота та санітарія», сума штрафу - 21  000 грн.;  «Якість продукції», сума штрафу - 13000 грн.; «Маркетинг», сума штрафу - 7500 грн. (а.с.111-117, т.І).
У позовній заяві зазначено, що за порушення умов співпраці з системними партнерами по продуктах та напоях відповідачу нараховано 40  000 грн. штрафу; за порушення по стравам і напоям - 14 5000,00 грн.
До матеріалів  позову долучено паперові примірники електронного листування з відповідачем за період 2017-2020р. щодо провадження господарської діяльності на об`єкті ресторанного господарства - ресторану ТМ "Хінкальня грузинський ресторан" за адресою: м.Ужгород, вул. Фединця, 12а (а.с. 10-40, т.1) щодо погодження постачальників по певних групах товарів (вино, лимонад, молоко спеції, сік, майонез, олія, горілка), а також щодо аудиту в ресторані за 07.07.2020р. та 17.10.2018р.
За твердженням позивача, відповідач не здійснював узгодження з правоволодільцем збільшення асортименту, ні в письмовій формі, ні електронними засобами, чим порушив його виключне право встановлювати асортимент продукції, товарів та послуг, що продаються в ресторані.
Підставою подання  позову позивач зазначає порушення відповідачем умов договору №15/1 від 19.05.2017 року, невиконання повторних вказівок правоволодільця щодо усунення виявлених недоліків при проведенні перевірки у ресторані «Хінкальня» за адресою: м.Ужгород, вул..Феденця, 12 а.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Між сторонами у справі виникли правовідносини на підставі договору про користування об`єктом права інтелектуальної власності.
До об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать торговельні марки (знаки для товарів і послуг) (ст.420 ЦК України).
Відповідно до ст.424 цього  Кодексу майновими правами інтелектуальної власності є: 1)право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок належать володільцю відповідного патенту (свідоцтва), якщо інше не встановлено договором чи законом.
 Частинами 2 - 4 статті 426 Цивільного кодексу України визначено, що  особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб.  Використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об`єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону.
Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 427 Цивільного кодексу України майнові права інтелектуальної власності можуть бути передані відповідно до закону повністю або частково іншій особі. Умови передання майнових прав інтелектуальної власності можуть бути визначені договором, який укладається відповідно до цього Кодексу та іншого закону. 
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (частина 2 статті 11 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина 1 статті 629 Цивільного кодексу України).
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Статтею 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, унормовано, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
У даній справі суд встановив, що  позивач як правоволоділець  надав відповідачу як користувачу право відкриття та діяльності ресторану ТМ "Хінкальня грузинський ресторан", за адресою: м. Ужгород, вул. Фединця, 12а (надалі - "Ресторан").
З аналізу вищеописаних матеріалів встановлено, що в ресторані було проведено аудит 17.10.2018 року та 07.07.2020 року. За наслідками аудиту позивачем складено чек-листи. Внаслідок невиконання повторних вказівок правоволодільця щодо усунення виявлених недоліків при проведенні перевірки відповідачу нараховано штрафні санкції. 
Оцінюючи аргументи-заперечення відповідача про те, що вимога про усунення недоліків за результатами перевірки від 17.10.2018р. не була надіслана відповідачу поштою, як це визначено у п.п.31.1 п.31 договору, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що у п.31.2 договору  також визначено порядок обміну документацією та повідомленнями шляхом відправлення електронною поштою, факсом, іншими засобами миттєвого повідомлення, які можуть передавати документи і повідомлення без викривлення їх початкового змісту.
Електронне листування між сторонами в процесі здійснення господарської діяльності на даному об`єкті ресторанного господарства підтверджено численними паперовими примірниками електронних документів, долучених позивачем (а.с.10-40).
Доказом надсилання звіту перевірки від 17.10.2018р. є надсилання його в електронній формі 25.10.2018р. та відповідь відповідача на цей лист також в електронній формі 25.10.2018р.
Щодо перевірки 07.07.2020р. та її результатів суд першої інстанції зазначив, що примірник чек-листа перевірки від 07.07.2020р. міститься в матеріалах справи (а.с. 156-162, т.І). На цьому примірнику міститься напис «Ужгород 07.07.2020р.». Докази надсилання його відповідачу є в матеріалах справи. Однак, суд звернув увагу на суттєві відмінності форми чек-листа перевірки 07.07.2020р. від форми чек-листа, зазначеної у додатку №8 до договору.
На підставі наведеного суд резюмував, що відповідно до ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Тому, позивач, встановивши форму чек-листа в додатку №8 до договору, зобов`язаний дотримуватися такої форми. Самовільне, в односторонньому порядку, розширення критеріїв перевірки, як і зміна форми чек-листа трактується судом як одностороння зміна правоволодільцем умов договору та визнається недопустимою.  Встановити наявність порушень ФОП Конахович К.С., як і їх повторність по деяких параметрах, не вдається за можливе, оскільки позивачем належно не доведено факту порушень користувачем на об`єкті ресторанного господарства через складання чек-листа невстановленої форми. Це стосується штрафів за порушення по розділу "Кваліфікація персоналу" - 6' 500,00 грн; порушення по розділу "Чистота та санітарія" - 8' 000,00 грн; порушення по розділу "Маркетинг" - 3' 500,00 грн; порушення по стравам та напоям - 14' 500,00 грн.
Аналогічні дії позивача вбачаються і щодо односторонньої зміни умов договору в частині співпраці користувача зі системними постачальниками. Так, перелік системних постачальників, що визначаються правоволодільцем та умови співпраці з ними, зазначаються у додатках до договору (абз.2 п.18.2 договору). Перелік системних постачальників є додатком №7 до договору. За порушення умов співпраці зі системними партнерами по продуктах та напоях позивач нарахував відповідачу 30' 000,00 грн. штрафу. Однак доказів встановлення переліку таких постачальників на час проведення аудиту у встановленому договором порядку (у формі додатку до договору) позивачем не надано.
Здійснивши перевірку оскарженого судового рішення в цій частині, колегія суддів зазначає, що із наявної у справі копії додатку № 7 неможливо встановити, якого періоду він стосується, оскільки в ньому йдеться про Перелік системних постачальників на 2016 рік.
Проте, цей перелік не може стосуватись договору № 15/1 від 19.05.2017 року, тому що передує даті його укладення.
Щодо доводів скаржника про те, що додаток № 8 до договору не підписувався сторонами, а форма чек-листа була змінена у 2020 р. Правоволодільцем у сторону розширення критеріїв оцінки (перевірки параметрів), тому відрізняється від форми документа, викладеної станом на 2017р.,  необхідно зазначити, що, дійсно в матеріалах судової справи № 914/2060/20 наявні копії додатків № 1-9 до договору, з яких вбачається, що в додатку № 7 «Перелік системних постачальників на 2016 рік» та додатку № 9 проставлені реквізити і підписи сторін договору, а в інших додатках, зокрема у додатку №8 до договору реквізити і підписи сторін договору відсутні (а.с.73-94, т.1).
Суд звертає увагу на те, що відповідно до підпункту 23.6.3 пункту 23.6 договору за здійснення діяльності з порушенням вимог Правоволодільця Користувач сплачує Правоволодільцю штраф у розмірі 500 (п`ятсот) гривень за кожний факт порушення, якщо такі вимоги не були усунені на першу вимогу Правоволодільця, передбачену пунктом 19.4 договору.
В тексті наявної у справі копії договору № 15/1 від 19.05.2017 року між пунктами 19.4 та 19.5 зазначено про Додаток 8 без конкретизації його змісту.
Ці обставини вказують на те, що відсутність погодженої обидвома сторонами договору форми чек-листа контролю якості, дотримання стандартів на відповідність Концепції «Хінкальня» грузинський ресторан, а також відсутність погоджених критеріїв, за якими проводиться перевірка (аудит), не дає підстав стверджувати про здійснення відповідачем, як Користувачем, діяльності з порушенням вимог позивача - Правоволодільця за договором про надання дозволу на використання об`єктів права інтелектуальної власності № 15/1 від 19.05.2017 року. 
Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати

Щодо витрат на правову допомогу необхідно зазначити таке.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. 
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. 
Відповідно до статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України). 
Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)  розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Разом з тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
У відповідності до частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
На підтвердження понесення відповідачем витрат на правову допомогу відповідач надав копію додаткової угоди № 3 від 01.02.2021 року до договору від 20 липня 2020 року про надання правничої допомоги; детальний опис робіт від 19.02.2021 року, виконаних адвокатом Науменко І.В. у справі №914/2060/20.
Згідно з пунктом 2 зазначеної додаткової угоди вартість правничої допомоги є фіксованою та становить 4500,00 грн.
Позивач не висловив будь-яких заперечень стосовно розміру заявлених до стягнення витрат на правову допомогу.
Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, витрати по сплаті судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на скаржника. 

Керуючись, ст. ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмелі-Сунелі» б/н та дати (вх. № 01-05/266/20 від 19.01.2021 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 15.12.2020 року у справі №914/2060/20 - без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмелі-Сунелі» (код ЄДРПОУ 39155279, 79019, Львівська обл., м.Львів, вул.Липинського, будинок 36) на користь Фізичної особи - підприємця Конахович Катерини Сергіївни (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу в сумі 4500,00 грн.
Справу повернути в господарський суд Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя                                                                                 О.В. Зварич 

Суддя                                                                                                    В.М. Гриців

Суддя                                                                                                    С.М.Бойко