УХВАЛА

15 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 802/3879/14-а
адміністративне провадження № К/9901/3713/21
Суддя Верховного Суду    у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В.Е.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року 
та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року    
у справі №802/3879/14-а за позовом ОСОБА_1 до Центральної виборчої комісії України про стягнення коштів та компенсації,
УСТАНОВИВ :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Центральної виборчої комісії України середньомісячний заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за періоди з 01 жовтня 2013 року по 01 листопада 2014 року в розмірі 12870,00 грн. та з 12 лютого 2010 року по 27 жовтня 2011 року в розмірі 19495,00 грн., компенсацію за дні невикористаних відпусток за період з 27 листопада 2009 року по 27 жовтня 2011 року в розмірі 1980,00 грн., компенсації втрати коштів внаслідок інфляції на суму 2380,00 грн., моральну шкоду за тривале порушення трудових прав в розмірі 500,00 грн. та 1000,00 грн. витрат на юридичну допомогу.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року,    залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивачем подано касаційну скаргу, у якій останній просив скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове, яким    задовольнити позовні вимоги.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим    статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України        (далі -        КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені    КАС України    підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини 1        статті 328 КАС України        учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої    статті 328 КАС України    підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою        статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої        статті 330 КАС України        у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)        статтею 328 цього Кодексу        підстави (підстав).
У випадку посилання скаржником на пункт 1 частини 4  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, як на підставу касаційного оскарження, скаржнику  необхідно зазначити конкретну норму, яку застосував суд апеляційної інстанції без врахування висновку щодо застосування цієї норми права саме у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, з посиланням на конкретну постанову Верховного Суду, у якій такий висновок зазначено.
Так, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, а також зазначити, в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити відповідні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Проте, скаржником всупереч вимогам законодавства, не дотримано вимог до повторної касаційної скарги.
ОСОБА_1 , посилаючись на пункт 1 частини 4  статті 328 КАС України, зазначає, що при винесенні оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанції були застосовані норми права без урахування висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 11.09.2019 року у справі №461/5027/17 та від 29.12.2020 року у справі №420/1759/19.
Разом з тим, позивачем не зазначено в касаційній скарзі  норму права,  яку застосували суди першої та апеляційної інстанції   без урахування висновку Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах та не зазначено, які саме висновки Верховного Суду не враховано судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних рішень. 
А тому, скаржником не обґрунтовано наявності підстав для відкриття касаційного провадження, визначених цим пунктом, а лише зазначено вищевказані постанови, оскільки у них надається оцінка відносинам з підстав порушення вимог законодавства України щодо звільнення працівника із займаної посади.
В решті доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки з посиланням на статті  КАС України  та  КЗпП, що виходить за межі повноважень касаційного суду.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені    статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
В контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до    КАС України        змін, які набрали чинності 08.02.2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених        статтею 330 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої    статті 332 КАС України    касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обгрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей        328,        330,        332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року у справі №802/3879/14-а за позовом ОСОБА_1 до Центральної виборчої комісії України про стягнення коштів та компенсації -  повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.                                                
Суддя                                                                                                                                                                                      В. Е. Мацедонська