ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року	Львів	Справа № 460/4941/20 пров. № А/857/563/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                       Большакової О.О.,
суддів                                                            Затолочного В.С., Качмара В.Я.
з участю секретаря судового засідання     Пильо І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, стягнення заборгованості за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року (суддя першої інстанції Зозуля Д.П., м. Рівне, повний текст складено 18.11.2020),

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 25.06.2019, з урахуванням січня 2008 року як базового місяця в розмірі 133  167,17 грн.; стягнення заборгованості  по невиплаті індексації грошового забезпечення за період з   01.12.2015 по 25.06.2019, з урахуванням січня 2008 року як базового місяця в розмірі 133  167,17грн.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, з урахуванням січня 2008 року як базового місяця. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному розмірі індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, з урахуванням січня 2008 року як базового місяця. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Із таким судовим рішенням частково не погодилися ОСОБА_1 , військова частина НОМЕР_1 та подали апеляційні скарги. 
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить змінити рішення, виклавши абзаци другий та третій резолютивної частини рішення в такій редакції: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 25.06.2019 в повному обсязі; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 року з врахуванням базового місяця індексації – січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 25.06.2019 з врахуванням базового місяця індексації – березень 2018 року, абзаців 4, 6, пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум індексації. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що абзацами 4 та 5 пункту 5 Порядку №1078 визначено, що у разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. Згідно картки особового рахунку на ОСОБА_1 в березні 2018 року розмір підвищення грошового доходу (з урахуванням усіх складових грошового забезпечення) не перевищив суму індексації, що склалась у лютому 2018 року. Тобто, відповідач був зобов`язаний у березні 2018 року врахувати усі складові грошового забезпечення та визначити розмір підвищення грошового доходу позивача, а також розрахувати суму індексації з урахуванням розміру підвищення доходу, яка розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. Вказує на те, що згідно абзацу 6 пункту 5 Порядку №1078 до визначеної, згідно абзаців 4, 5, пункту 5 Порядку №1078, суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації (103 відсотка). Отже, відповідач зобов`язаний був з березня 2018 року виплачувати фіксовану суму індексацію грошового забезпечення, а у разі коли величина індексу споживчих цін перевищить поріг в розмірі 103 відсотка, то в підвищеному розмірі, аж до наступного підвищення тарифної ставки (окладу), при якому сума збільшення грошового забезпечення (заробітної плати) перевищить фіксовану суму індексації.
Військова частина НОМЕР_1 , вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, постановленим з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що у період з 2015 року по 2019 рік для військової частини НОМЕР_1 були затверджені кошториси та плани асигнувань. Не порушуючи вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» головний розпорядник коштів (командир військової частини) додаткові кошти спрямував на підвищення премії, яка входить до розрахунку пенсії, а враховуючи зростання грошового забезпечення відповідно встановлювалися базові місяці та нарахування індексації за вказаний період. У період проходження служби позивач отримував виплати відповідно призначених коштів, затверджених кошторисами та планами асигнувань головним розпорядником коштів у відповідних роках. Встановлення базових місяців щодо індексації грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 здійснювалося у відповідності до наказів командира військової частини. Отже, індексація грошового забезпечення за час проходження служби позивачем у військовій частині НОМЕР_1 проводилася без порушень, а встановлення базових місяців нарахування індексації грошового забезпечення проводилося у відповідності Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», Наказу міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», Наказу міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» та Наказам командира військової частини.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги відповідача.
Відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджено матеріалами справи. У судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. 
У судовому засіданні представник позивача Дзундза Ю.Р. заперечив апеляційні вимоги відповідача та просив задовольнити апеляційні вимоги позивача. 
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача з таких мотивів. 
Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.1998 № 143 лейтенанта ОСОБА_1 з 23 липня 1998 року зараховано в списки особового складу частини на всі види забезпечення.
Відповідно до п.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2019 № 125 майора ОСОБА_1 , старшого офіцера радіовідділу приймального радіоцентру, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 03 червня 2019 року №150дск з військової служби у запас відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту), вважати таким, що здав справи і посаду. Військовослужбовця 25.06.2019 виключено з списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направити для зарахування на військовий облік до Рівненського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Рівне. Вислуга років у Збройних Силах становить: календарна 25 років 09 місяців, пільгова – 26 років 04 місяці. Майору ОСОБА_1 виплачено: одноразову грошову допомогу по звільненню в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 25 років безперервної військової служби в сумі 219609 грн. 38 коп.; на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.01.2019 №3дск премію за період з 01 по 21 червня 2019 року в розмірі 41% від посадового окладу в сумі 1334 грн. 55 коп. Щорічна основна відпустка за 2019 рік використана тривалістю 45 діб. Відповідно до абзацу четвертого пункту 14 статті 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» провести відрахування коштів із грошового забезпечення за 26 діб відпустки, що була використана в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення, в сумі 15226 грн. 25 коп. Грошова допомога на оздоровлення виплачена в сумі 17568 грн. 75 коп. (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22 березня 2019 року №56). Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 не виплачувалась. Припинено виплату надбавки за роботу в умовах режимних обмежень з 22 червня 2019 року. Продовольчо-речовій службі зроблено необхідні розрахунки (а.с.12).
Листом військової частини НОМЕР_1 від 15.06.2020 «Про розгляд заяви» позивача повідомлено, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення проводилося у відповідності Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року, Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 „Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення” та наказів командира військової частини НОМЕР_2 . Крім того, відповідно до вимог та норм Розділу XXXI Наказу міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України було здійснено виплату грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту на підставі абзацу 6, пункту 1 наказу: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, грошове забезпечення виплачується до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня закінчення строку контракту (а.с.18).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Базовим місяцем при обчисленні індексу для проведення індексації грошового забезпечення слід вважати саме місяць підвищення розміру грошового забезпечення за рахунок зростання його постійних складових, зокрема, тарифних ставок (окладів) та якщо сума підвищення грошового забезпечення за рахунок постійних складових менша від суми індексації, нарахованої відповідно до Порядку №1078, то місяць такого підвищення не вважається базовим і індексація продовжується. У разі ж порівняння суми підвищення заробітної плати та суми індексації при визначенні базового місяця береться грошове забезпечення в частині постійних складових в розрахунку за повний відпрацьований місяць. З січня 2008 року по березень 2018 року розміри посадових окладів військовослужбовців не змінювались, що виключало підстави для встановлення іншого (відмінного від січня 2008 року) базового місяця при проведенні індексації грошового забезпеченні у згаданий період. Враховуючи наявність правових підстав для отримання позивачем індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року у відповідному розмірі, враховуючи при цьому як базовий місяць – січень 2008 року, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.
Щодо перерахунку позивачу індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по день його звільнення з військової служби – 25.06.2019, із врахуванням базового місяця – січень 2008 року, то такі позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки 30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Пунктом четвертим цієї постанови установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. З дня набрання чинності цієї постанови з 01.03.2018 змінено (підвищено) розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців. Починаючи з березня 2018 року посадовий оклад позивача збільшився на 3580 грн., та становив 4650 грн. Отже, базовим місяцем при обчисленні індексу для проведення індексації грошового забезпечення з березня 2018 року по день звільнення з військової служби позивача слід вважати березень 2018 року, а саме місяць підвищення розміру грошового забезпечення за рахунок зростання його постійних складових. При цьому позовні вимоги щодо зобов`язання стягнути з відповідача на користь позивача суму індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем ще не нараховано таких коштів.
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з частиною 2  статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина 3 статті 9 Закону № 2011-XII).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282-XII).
Статтею 1 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина 1 статті 4 Закону № 1282-XII).
Частинами 1-2  статті 5 Закону № 1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина 6 статті 5 Закону № 1282-XII).
Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078).
Пунктом 1 вказаного Порядку передбачено, що він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Відповідно до п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06 лютого 2003 року № 491-ІV.
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункту 4 Порядку № 1078).
Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013  за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої  статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
На підставі аналізу наведених положень законодавства апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні,    і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.
Суд звертає увагу на те, що з аналізу положень п. 5 Порядку №1078 вбачається, що можливість виплати особі індексації та порядок розрахунку її суми залежить від розміру підвищення оплати праці у місяці, в якому воно відбулося.
При цьому відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку № 1078 обов`язок визначення розміру підвищення грошового доходу працівника та суми індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу, а також встановлення факту перевищення розміру підвищення грошового доходу працівника над сумою індексації, що склалася у місяці його підвищення з метою вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) покладається безпосередньо на роботодавця.
Втім, відповідачем жодним чином не обґрунтовано правомірність не виплати індексації грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, не надано доказів щодо підвищення грошового забезпечення позивача чи того, що розмір грошового забезпечення позивача не підлягав індексації у зв`язку зі зміною величини індексу споживчих цін.
Покликання відповідача на відсутність механізму нарахування індексації грошового забезпечення та не закладення до бюджету коштів для виплати індексації суд вважає безпідставним, оскільки жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Такі висновки суду відповідають правовим позиціям Верховного Суду, які викладені, зокрема, у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 825/874/17, від 19 червня 2019 року у справі № 825/1987/17, що у силу ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність 01.03.2018 (далі – Постанова №1294), встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком №1 до Постанови №1294.
За таких підстав, не здійснення відповідачем нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення у встановлений законом строк за період з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, всупереч передбаченому законом обов`язку та за відсутності обґрунтованих підстав для цього, свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.
Відтак, відповідна позовна вимога позивача підлягає задоволенню.
Щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу  за період з березня 2018 року по 25 червня 2019 року слід зазначити таке.
Відповідно до Постанови №704 посадові оклади військовослужбовців з 01.03.2018 були збільшені, а тому обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розраховується з квітня 2018 року. Індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з квітня 2018 року, перевищив поріг індексації і становив 3,7%, а тому право військовослужбовців на індексацію грошового забезпечення настало в грудні 2018 року за індексом 3,7%.
Отже, починаючи з березня 2018 року не було перевищення порогу індексації 103% відповідно до даних Державної служби статистики України.
Отож, якщо поріг не перевищено, право на індексацію не виникає.
Щодо вимог позивача про нарахування та виплати на його користь індексації грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року у визначеному розмірі або базових місяців для нарахування такої індексації, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до  статті 9 Закону № 1282-XII  індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.
Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Таким чином, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення)
З аналізу приписів  Закону № 1282-XII  та Порядку № 1078  (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) та визначати суму індексації, зокрема розміру посадового окладу, базового місяця для обчислення індексації, покладено саме підприємства, установи, організації незалежно від форм власності.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 15.10.2020 у справі № 240/11882/19, від 17.09.2020 у справі №420/1207/19.
Відтак, у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-XII, покладається на відповідача.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст.317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Таким чином, рішення суду необхідно скасувати з прийняттям нового – про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням виплачених сум.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1  задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 02.04.2021