ПОСТАНОВА 
Іменем України

28 січня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 390/1088/20
провадження № 22-ц/4809/296/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л., 
учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 
відповідач – ОСОБА_1 , 
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2020 року у складі судді Пасічника Д.І. і
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 та просило стягнути заборгованість у розмірі 10524,23 грн за кредитним договором № б/н від 02.07.2018, яка складається з наступного:
- 7608,69 грн заборгованість за тілом кредиту;
- 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту;
- 7608,69 грн заборгованість за простроченим тілом кедиту;
- 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками;
- 2915,54 грн заборгованість за простроченими відсотками;
- 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;
Позовна заява мотивована тим, що 02.07.2018 ОСОБА_1 отримав кредит шляхом встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 
АТ КБ "ПриватБанк" відкрив ОСОБА_1 картковий рахунок, випустив та надав платіжну картку, а також здійснював йому обслуговування. 
ОСОБА_1 зобов`язався у строки здійснювати погашення заборгованості, проте через неналежне виконання умов договору виникла заборгованість.
Заочним рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість за договором б/н від 02.07.2018 року в сумі 7608,69 грн, а також судові витрати у сумі 1519 грн 68 коп.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 02.07.2018 шляхом підписання заяви. 
Відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір і порядок нарахування відсотків, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позов в цій частині у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що до позовної заяви позивачем долучено підписану відповідачем довідку про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту).
Вказану довідку про умови кредитування від 02.07.2018 суд належним ціном не оцінив, хоча Верховний Суд вже звертав увагу на такі обставини, зокрема, у постанові від 04.12.2019 по справі № 750/6058/17-ц, від 23.12.2019 по справі № 572/1169/17, від 12.02.2020 по справі № 382/327/18-ц, від 26.02.2020 по справі № 355/1091/17.
Суд першої інстанції не врахував, що зазначений доказ відповідачем не спростовано, що є його, а не суду, процесуальним обов`язком.
Відповідач не скористався своїми процесуальними правами та не надав суду відзив на позов і жодних та допустимих доказів того, що не ознайомлювався з умовами кредитування.
02.07.2018 відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківськиї послуг.
Відповідно до підписаної анкети-заяви, ОСОБА_1 згоден, що анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір про надання банківських послуг.
02.07.2018 відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну карту.
На карту було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1000 грн.
02.07.2018 відповідачем також було підписано Довідку про умови кредитування (Паспорт споживчого кредиту).
В кінці довідки зазначено, «Підтверджую отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячі із обраних мною умов кредитування».
У вказаній довідці зазначено:
- процентна ставка: у пільговий період 0,00001% річних, поза межами пільгового періоду 42% річних для карти «Універсальна ГОЛД» та 43,2% річних для карти «Універсальна»;
- при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту - 84% річних для картки «Універсальна Голд» та 86,4% річних для картки «Універсальна»;
- штраф за прострочення платежів більш ніж на 30 днів 500 грн+5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій та інше.
Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.
Заперечень щодо підпису указаної довідки відповідачем не надано.
Підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту є належним доказом ознайомлення із умовами кредитування, що підтверджено постановами Верховного Суду від 04.12.2019 по справі № 750/6058/17-ц, від 23.12.2019 по справі № 572/1169/17, від 12.02.2020 по справі № 382/327/18-ц, від 26.02.2020 по справі № 355/1091/17.
В даному випадку судом проігнорована усталена судова практика Верховного Суду.
Не взято до уваги постанови Верховоного Суду за аналогічними справами, чим порушено формування єдиної правозастосовчої практки, по аналогічним справам. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 10524,23 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01.01.2020 становить 210200 грн, а станом на 01.01.2021 становить 227000 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Судом першої інстанції встановлено, що 02.07.2018 сторони уклали договір у виді анкети – заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приват Банку, згідно якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ "ПРИВАТБАНК", відкрили ОСОБА_1 картковий рахунок і випустили платіжну картку з встановленим кредитним лімітом, здійснювали її обслуговування, а ОСОБА_1 зобов`язався у строки здійснювати погашення заборгованості. 
Крім цього, заява містить вказівку, що ОСОБА_1 ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які разом із підписаною заявою складають договір про надання банківських послуг. 
Розрахунок заборгованості проведений АТ КБ "ПРИВАТБАНК" станом на 20.05.2020 свідчить, що загальна сума заборгованості 10524,23 грн, яка складається: заборгованість за тілом кредитом – 7608,69 грн, заборгованість за поточним тілом кредита – 0,00 грн, заборгованість за простроченим тілом кеди та – 7608,69 грн, заборгованість за нарахованими відсотками – 0,00 грн, заборгованість за простроченими відсотками – 2915,54 грн, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 – 0,00 грн, нарахована пеня – 0,00 грн; нарахована комісія – 0,00 грн.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови кредитного договору, належним чином не виконав своє зобов`язання щодо своєчасного повернення у повному обсязі отриманих кредитних коштів.
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Анкета-заява позичальника не містить відомостей про укладення відповідачем кредитного договору, а також в ній не зазначена процентна ставка (а.с. 16).
Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина другастатті 547 ЦК України).
Позивач, обґрунтовуючи вимоги в частині стягнення відсотків, крім самого розрахунку заборгованості, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/ та Тарифами банку, як на невід`ємні частини договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку.
Посилання позивача на те, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, оскільки позивачем до суду було надано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 02.07.2018, та паспорт споживчого кредиту, які підписані відповідачем особисто, що підтверджує, що сторони погодили умови користування кредитними коштами, і що у паспорті споживчого кредиту позичальник підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані, виходячи із обраних ним умов кредитування, є припущенням.
Матеріалами справи підтверджується, що у анкеті-заяві, підписаній сторонами, немає даних про те, яку саме картку отримав відповідач, оскільки у паспорті споживача вказані дві картки.
Наданий банком до позовної заяви паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, не є належним доказом щодо узгодження сторонами розміру відсотків а також порядку їх нарахування, оскільки згідно анкети-заяви, яка підписана відповідачем, паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною укладеного між сторонами договору (а.с.17-18).
Крім того, паспорт споживчого кредиту, де міститься інформація про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, з підписом позичальника, в якій зазначено, що викладена інформація зберігає чинність та є актуальною до 17.07.2018 (а.с. 18).
У розділі 4 вказаного паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.
Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.
За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновків суду першої інстанції не спростовує.
Крім того, посилання банку на те, що позичальником підписано паспорт споживчого кредиту, не можна вважати підтвердженням того, що сторони обумовили відсоткову ставку за користування кредитними грошима та штрафні санкції, оскільки такий запис не є власноручним підписом особи та не має письмової форми вираження, а зроблений в електронному вигляді, відтак він не має правового статусу, який би забезпечував можливість його використання за згодою сторін без вчинення сторонами окремої письмової угоди, що позбавляє суд можливості його ідентифікувати саме як підпис відповідача.
Враховуючи надані докази на підтвердження заборгованості колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення заборгованості лише в частині тіла кредиту.
Висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Оскільки суд першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині без змін.
Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Кіровоградського крайонного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2020 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.
Головуючий суддя                 С. І. Мурашко 
Судді А. М. Головань 
                                                                                                           О. Л. Карпенко