П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/3692/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало П.І.  
Суддя-доповідач -  Залімський І. Г.   
04 лютого 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Мацького Є.М.  Сушка О.О. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року  (ухвалене у м. Вінниці 02.10.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання протиправною відмови Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради у видачі позивачці "Посвідчення члена сім`ї загиблого" на підставі положень п.1 ч.1 ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та зобов`язання відповідача вчинити дії щодо видачі позивачці зазначеного посвідчення.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.10.2020 позов задоволено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02.10.2020 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що  згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.  Вказаною нормою не передбачено статусу для члена сім`ї померлого ліквідатора аварії на ЧАЕС, тоді як експертний висновок Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 06.12.2019 № 7412 не може бути підставою для видачі позивачці посвідчення члена сім`ї загиблого, оскільки не підтверджує причинний зв`язок смерті померлого чоловіка з пораненням, контузією чи каліцтвом, одержаних під час виконання обов`язків військової служби. Окрім того, захворювання, внаслідок якого помер чоловік позивачки, не пов`язане з перебуванням на фронті або одержане в період проходження військової служби під час воєнних дій та конфліктів.
Таким чином, відсутні підстави поширювати на позивачку положення пункту 1 частини першої статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Позивач  не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2020, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 21.07.1974, між позивачкою ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище – ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 10 від 21.07.1974.
14.05.1996 Замостянським районним військовим комісаріатом м. Вінниці чоловіку позивачки ОСОБА_3 видано довідку № 4/151 про те, що він був призваний на спеціальні збори по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС при в/ч НОМЕР_2 з 14.08.1987 по 02.10.1987. Підставою для видачі довідки вказано військовий квиток серії НОМЕР_3 .
15.07.1997 чоловіку позивачки видано посвідчення серії НОМЕР_4 як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується дублікатом посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_5 від 31.10.2002.
Висновком медико-соціальної (експертної) комісії м. Вінниці чоловіку позивачки ОСОБА_3 встановлено 3 групи інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідною довідкою серії МСЕ-№ 338206 від 26.01.1998. 
10.02.1998 ОСОБА_3 присвоєно статус інваліда війни 3 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_6 . Крім того, ОСОБА_3 набув право на пільги, передбачені законодавством для ветеранів війни-інвалідів війни, зокрема Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
04.08.2019 чоловік позивачки помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_7 , видане 13.08.2019.
Згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку хвороб, що призвели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 06.12.2019 № 7412, захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_3 , пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
28.01.2020 позивачці присвоєно статус дружини померлого громадянина з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, що підтверджується посвідченням за № НОМЕР_8 .
В січні 2020 року позивачка звернулася до відповідача з метою отримання консультації з питання отримання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.
20.01.2020 відповідач звернувся до Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної держаної адміністрації із запитом за № 08-00-008-3108 щодо можливості встановлення позивачці статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни. Листом від 05.02.2020 № 06-68-1 Департамент повідомив, що соціальний захист дружин померлих учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, смерть яких пов`язана із захворюваннями, отриманими під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС здійснюється відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Крім того, Департамент зазначив, що його листи не є нормативно-правовими актами та не встановлюють правових норм, а носять інформаційний та рекомендаційний характер.
03.03.2020 позивачка звернулася до відповідала із заявою про надання їй статусу члена загиблого (померлого) ветерана війни та видачу відповідного посвідчення, додавши до заяви експертний висновок.
У зв`язку з цим, 06.03.2020 відповідач направив лист №08-00-008-12922 до Міністерства соціальної політики України, в якому просив надати роз`яснення щодо правомірності встановлення ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни відповідно до чинного законодавства.
Листом від 07.04.2020 за №3978/0/290-20/29 Міністерство соціальної політики України повідомило про відсутність правових підстав для встановлення ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни згідно з п.1 ч.1 ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки причина смерті її чоловіка не пов`язана з захворюванням, одержаним під час перебування на фронті або в період проходження військової служби під час воєнних дій та конфліктів. Вказані роз`яснення відповідач направив позивачці листом від 15.05.2020 № Я-08-22815/8-04-32.
10.06.2020 позивачка звернулась до відповідача з заявою, в якій просила надати їй статус члена сім`ї загиблого ветерана війни та видати відповідне посвідчення, посилаючись на те, що вона є дружиною померлого громадянина з числа ліквідаторів І категорії, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, а також особи з інвалідністю внаслідок війни.
Листом від 19.06.2020 №Я-08-41528/8-04-32 відповідач відмовив у задоволенні вказаної заяви, адже законодавством не передбачено встановлення дружинам померлих ветеранів війни з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.
Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернулась до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_1 , будучи членом сім`ї померлого учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС зі статусом особи з інвалідністю внаслідок війни, смерть якого настала у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби, вважається особою, на яку поширюється чинність Закону №3551-ХII, що свідчить про протиправність спірної відмови.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
В преамбулі до Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі – Закон № 3551-ХII) зазначено, що цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Згідно зі статтею 4 Закону № 3551-ХII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статті 7 Закону № 3551-ХIІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також інваліди з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Згідно з п.6 Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №20-РП/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону №3551-ХIІ визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасників бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.
Таким чином, обов`язковими умовами, за яких ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС може бути віднесено до осіб з інвалідністю внаслідок війни є наявність факту інвалідності, доказів залучення особи до виконання обов`язків військової служби або до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Встановлено, що згідно з посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, серія НОМЕР_6 від 10.02.1998, померлий чоловік позивачки ОСОБА_3 був особою з інвалідністю ІІІ групи та мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни. Отже, на нього поширювалась дія Закону №3551-ХII.
Відповідно до п.1.1 розділу І Положення  про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, що затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 (Положення № 402), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
У відповідності до п. 2.4.5, 21.30 Положення №402 військово-лікарська комісія може приймати постанову про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), яке призвело до смерті військовослужбовця, і причину смерті в одному з формулювань, вказаних у пунктах 21.5, 21.6 розділу II Положення.
Згідно з п. 21.6 Положення №402 при встановленні причинного зв`язку захворювань військовослужбовців з аварією на Чорнобильській АЕС та інших ядерних об`єктах, учасників ядерних випробувань і випробувань ядерної зброї та тих, що брали участь у складанні ядерних боєприпасів і здійснювали на них регламентні роботи для проведення відповідних випробувань і військових навчань, постанови приймаються, зокрема, у таких формулюваннях (наявність посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії (постраждалого від наслідків аварії) на Чорнобильській АЕС відповідної категорії при встановленні причинного зв`язку обов`язкова): а) "Захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" – якщо захворювання виникли у період ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, загострились або ускладнились, призвели до інвалідності чи смерті у строки, передбачені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 травня 1997 року №150 "Про затвердження нормативних актів щодо хвороб, при яких може бути встановлений причинний зв`язок з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 вересня 1997 року за №448/2252, і військовослужбовець, колишній військовослужбовець має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідно до п.21.9 розділу ІІ Положення №402 визначення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, каліцтва, травми), що призвело до смерті військовослужбовця, колишнього військовослужбовця, проводиться штатними військово-лікарськими комісіями.
Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 06.12.2019 №7412 захворювання, яке призвело до смерті чоловіка позивачки, пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. 
Таким чином, уповноваженим органом державної влади (ВЛК) встановлено причинний зв`язок смерті чоловіка позивачки внаслідок захворювань, набутих у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Отже, на чоловіка позивачки при житті поширювалась дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і він мав право на пільги, передбачені законодавством для ветеранів війни-інвалідів війни. Також, до смерті чоловіка позивачки призвело захворювання, пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
За приписами пункту 1 статті 10 Закону №3551-ХII чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісті) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.
Змістовний аналіз наведеної норми у сукупності з положеннями статті 4, пункту 2 частини другої статті 7 Закону №3551-ХII свідчить, що чинність цього Закону поширюється на членів сім`ї військовослужбовців та прирівняних до них осіб, які: 1) загинули (пропали безвісті); або 2) померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків); або 3) померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби.
Відповідно до абзацу 19 пункту 1 статті 10 Закону №3551-ХII до членів сімей загиблих військовослужбовців належить один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.
Таким чином, ОСОБА_1 , будучи членом сім`ї померлого учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС зі статусом особи з інвалідністю внаслідок війни, смерть якого настала у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби, вважається особою, на яку поширюється чинність Закону №3551-ХII. Як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції, поширення чинності Закону №3551-ХII на позивачку є похідними від приналежності її померлого чоловіка до категорії ветеранів війни-інвалідів війни. 
Отже, відмова Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради у видачі позивачці посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі положень пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" є протиправною.
Згідно з п. 2 Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону №3551-ХII, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.
Пунктами, 4, 7 вказаного Порядку передбачено, що особам, на яких поширюється чинність Закону №3551-ХII, видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого". Посвідчення видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.
З огляду на наведене та враховуючи протиправний характер оскаржуваної відмови, належним та ефективним способом захисту порушених прав позивачки є зобов`язання відповідача вчинити дії щодо видачі позивачці посвідчення члена сім`ї загиблого відповідно до Закону №3551-ХII. 
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції  правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Мацький Є.М.    Сушко О.О.