ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12944/19                                                           Суддя (судді) першої інстанції: Васильченко І.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  16 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Федотова І.В.,
суддів: Коротких А.Ю. та Сорочка Є.О.,
за участю секретаря Бринюк Г.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі-позивач/ ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві (далі-відповідач/ДПІ у Печерському районі) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 28.07.2017 р. № 57/26-55-13-02 про виключення з реєстру платників єдиного податку та зобов`язання відповідача поновити позивача як платника єдиного податку третьої групи, з 28.07.2017 р. 
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 червня 2020 року адміністративний позов було задоволено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, правонаступником відповідача - Головним управлінням Державної податкової служби у м.Києві подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідності до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Як свідчать обставини справи, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні встановлено, що 28.07.2017 р. відповідачем прийнято рішення № 57/26-55-13-02 про виключення ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку, у зв`язку з наявність у останнього податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів. 
Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення від 28.07.2017 р. № 57/26-55-13-02 про виключення з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_1 прийняте контролюючим органом в порушення п.299.11 ст.299 Податкового кодексу України, а тому підлягає скасуванню.
Крім того, судом першої інстанції зобов`язано відповідача поновити позивача як платника єдиного податку третьої групи, з 28.07.2017 р.
При винесенні даної постанови колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття два та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з положеннями частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Як вбачається з матеріалів справи, 02.11.2017 р. відповідачем прийнято рішення №57/26-55-1-3-02 про виключення ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку.
У відзиві на позовну заяву, поданому відповідачем до суду першої інстанції, зокрема, вказано про те, що рішенням від 02.11.2017 року № 57/26-55-1-3-02 було виключено ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку. З 01.10.2017 року ФОП ОСОБА_1 перебуває на загальній системі оподаткування, діяльність та звітність на якій регламентована ст.177 ПКУ.
Разом з тим, суд першої інстанції на вищенаведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 28.07.2017 р. відповідачем прийнято рішення № 57/26-55-13-02 про виключення ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку, у зв`язку з наявністю у останнього податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів. 
Колегією суддів апеляційної інстанції в ході апеляційного провадження було витребувано у відповідача копію рішення, яким ОСОБА_1 було виключено з реєстру платників єдиного податку.
Так, на вимогу суду апеляційної інстанції, відповідачем було надано копію рішення №57/26-55-1-3-02 про виключення ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку від 02.11.2017 р.
Під час розгляду апеляційної скарги в судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що податковим органом 28.07.2017 р. не приймалося рішення стосовно позивача про виключення його з реєстру платників єдиного податку.
З огляду на вищезазначене колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини у справі, які мають значення для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення. Зокрема, не перевірено факту прийняття спірного рішення, враховуючи, що таке було надано відповідачем разом з відзивом на позовну заяву.
Разом з тим, тільки встановивши зазначені обставини, можна надати належну правову оцінку правомірності винесення податковим органом такого рішення.
Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року №16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011).
Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було здійснено повної та всебічної перевірки обставин справи, наданих доказів, не досліджено всі обставини, що стосуються обсягу та змісту спірних правовідносин і охоплюються предметом доказування, не надано оцінку аргументам відповідача.
Приймаючи до уваги, що судом першої інстанції, виходячи лише з меж позовних вимог, скасовано рішення відповідача, яке ним фактично не приймалося, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування такого рішення з мотивів невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Крім того, у пункті 80 рішення у справі «Перес проти Франції» («Perez v. France», заява № 47287/99) ЄСПЛ зазначив, що гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на справедливий судовий розгляд включає право сторін, що беруть участь у справі, представляти будь-які зауваження, які вони вважають доречними до їхньої справи. Оскільки метою Конвенції є забезпечення не теоретичних чи ілюзорних прав, а прав фактичних і ефективних (див. рішення у справі «Артіко проти Італії» (Artico v. Italy) серія A. 37, пункт 33), це право можна вважати ефективним тільки в тому випадку, якщо зауваження були дійсно «заслухані», тобто належним чином враховані судом, який розглядає справу. Отже, дія статті 6 Конвенції полягає в тому, щоб, серед іншого, зобов`язати суд провести належний розгляд зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами у справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належності до справи (див. рішення у справі «Ван де Хурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. Netherlands) серія A. 288, заява № 16034/90, пункт 59).
Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м.Києві задовольнити. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2020 року скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:          

Судді: 

Повний текст постанови виготовлено 19.02.2021 року.