П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
17 березня 2021року                                                                                              м. Київ
Справа № 761/11066/16-ц
         Провадження № 22-ц/824/3368/2021

Резолютивна частина постанови оголошена 17 березня 2021 року
Повний текст постанови складено 19 березня 2021 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                       судді-доповідача Стрижеуса А. М. 
                       суддів Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                       секретаря       Довгополої А.В.

                        учасники справи:     позивач          Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,                                                          правонаступником якого є акціонерне товариство                                                       «Альфа-Банк»,
                                               відповідач      ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Миронюка Дмитра Дмитровича на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 липня 2016 року у складі судді Сіромашенко Н. В. у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
Історія справи
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що 23 липня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 032/29-581К, відповідно до якого ОСОБА_1 надано грошові кошти у розмірі 25 123,00 доларів США, строком до 22 липня 2015 року у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 7,99 % річних. В забезпечення виконання зобов`язань був укладений договір застави транспортного засобу № 032.02-04/525 від 23 липня 2008 року. 
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 24 листопада 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 49 199,84 доларів США, що еквівалентно 1 183 926,15 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 22 701,89 доларів США, що еквівалентно 546 289,63 грн, сума заборгованості за відсотками - 11 589,44 доларів США, що еквівалентно 278 883,99 грн, сума пені за несвоєчасне повернення кредиту - 10 906,00 доларів США, що еквівалентно 262437,92 грн, сума пені за несвоєчасне повернення відсотків - 4 002,50 доларів США, що еквівалентно 96 314,62 грн.
ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором кредиту від 23 липня 2008 року № 032/29-581К, що станом на 24 листопада 2015 року становить 49 199,84 доларів США, що еквівалентно 1 183 926,15 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 17 758,89 грн сплаченого судового збору.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 квітня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року заяву акціонерного товариства «Альфа-Банк»(далі - АТ «Альфа-Банк») про заміну стягувача у виконавчому листі - задоволено.
Замінено стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника - АТ «Альфа-Банк» у виконавчому листі, виданому 27 червня 2017 року Шевченківським районним судом міста Києва, у порядку примусового виконання рішення, ухваленого у цивільній справі № 761/11066/16-ц (провадження № 2/761/4539/2016) за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту від 23 липня 2008 року № 032/29-581К.
 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
 
            Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2016 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту від 23 липня 2008 року № 032/29-581К, що станом на 24 листопада 2016 року становить 22 701,89 доларів США - заборгованість за кредитом, 11 589,44 доларів США - заборгованість за відсотками, 10 906,00 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 4 002,50 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення відсотків, в загальній сумі 49 199,84 доларів США, що еквівалентно 1 183 926,15 грн, судовий збір в сумі 17 758,89 грн, а всього стягнуто 1 201 685,04 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що  ОСОБА_1 належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 23 липня 2008 року № 032/29-581К, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 49 199,84 доларів США, що еквівалентно 1 189 926,15 грн, яку суд вважав за можливе стягнути у судовому порядку.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 липня 2016 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.
 
            Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
 
            30 листопада 2020 року представник ОСОБА_1 - Миронюк Д. Д. через засоби поштового зв?язку подав до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 липня 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
            Апеляційна скарга мотивована так:
-позивачем не надано первинних бухгалтерських документів про видачу кредиту, а відтак банком не доведено факту отримання грошових коштів позичальником. Заявник вказує, що доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості не є документом, який би підтверджував надання грошових коштів, або існування заборгованості, а виписка по рахунку у розгорнутому вигляді не надавалась;
            - відповідач був позбавлений можливості подати клопотання про застосування строків позовної давності на обґрунтування чого заявник вказує, що позивач звернувся до суду 24 березня 2016 року та нарахував і просив стягнути із відповідача заборгованість у період з 21 серпня 2008 року, проте, договором передбачено окремі періодичні платежі, а тому банк міг стягнути заборгованість у межах позовної давності з 24 березня 2013 року по 24 березня 2016 року. Заявник звертає увагу не постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
            Поряд з вищенаведеними аргументами, заявник на підставі частини третьої статі 551 ЦК України також просить зменшити розмір пені - 10 906,00 доларів США, оскільки вона дорівнює половині суми заборгованості - 22 701,89 доларів США.
 
Рух апеляційної скарги та матеріалів справи
 
            11 січня 2021 року матеріали цивільної справи № 761/11066/16-ц надійшли до Київського апеляційного суду.
            Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 11 січня 2021 року справу передано судді-доповідачу.
            Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 січня 2021 року клопотання представника ОСОБА_1 - Миронюка Д. Д. про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 липня 2016 року задоволено та поновлено його.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Миронюком Д. Д., на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 липня 2016 року, залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, викладених у мотивувальній частині ухвали, протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
            Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження у цій справі.
Копію ухвали про відкриття провадження разом з копіями апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслано учасникам справи і встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу тривалістю десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17лютого 2021 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
            Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
 
Позиція Київського апеляційного суду
 
            В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Миронюк Д.Д. підтримав доводи апеляційної скарги.
            Представник АТ «Альфа-Банк» авдокат Галдецький Я.А. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
 
Фактичні обставини справи
 
            Встановлено, що 23 липня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 032/29-581К, згідно умов якого відповідачці надано грошові кошти у розмірі 25 123,00 доларів США, строком до 22 липня 2015 року у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 7,99 % річних.
Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється позичальником згідно графіку до 20-го числа кожного місяця.
Відповідно до пункту 4.1. договору кредиту, у разі прострочення строків сплати відсотків та строків повернення кредиту, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, діючої у період порушення.
Відповідно до пункту 4.2. договору кредиту у разі порушення вимог пунктів 3.3.2. - 3.3.17 Договору, Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу штраф у розмірі 10 % відсотків від суми фактичної заборгованості за Кредитом та нарахованими процентами, за кожний випадок.
В якості забезпечення вимог за кредитним договором між сторонами 23 липня 2008 року був укладений договір застави транспортного засобу № 032.02-04/525.
Згідно розрахунку наданого позивачем станом на 24 листопада 2015 року за відповідачем виникла заборгованість по не належному виконанню зобов`язань за кредитним договором, яка становить 49 199,84 доларів США, яка складається із: суми заборгованості за кредитом - 22701,89 доларів США, що еквівалентно 546289,63 грн, суми заборгованості за відсотками - 11589,44 доларів США, що еквівалентно 278 883,99 грн, суми пені за несвоєчасне повернення кредиту - 10906,00 доларів США, що еквівалентно 262 437,92 грн, суми пені за несвоєчасне повернення відсотків - 4002,50 доларів США, що еквівалентно 96314,62 грн.
            Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, заявник в апеляційній скарзі просив застосувати строк позовної давності.
Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 23 липня 2008 року № 032/29-581К, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 49 199,84 доларів США, що еквівалентно 1 189 926,15 грн, яку суд вважав за можливе стягнути у судовому порядку та у заявленому позивачем розмірі.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
 
Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права
 
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Надаючи оцінку аргументам, наведеним в апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить з такого.
 
Щодо наявності заборгованості за кредитним договором
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
На підтвердження розрахунку заборгованості за кредитним договором, ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», надано банківську виписку по особовому рахунку позичальника.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. 
Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Таким чином, виписка по особовому рахунку позичальника, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами.
Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 16 вересня 
2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19).
За наведених підстав, аргументи заявника про те, що позивачем не доведено факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та те, що розрахунок заборгованості є неналежним доказом та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог є безпідставними, оскільки на спростування наданого банком розрахунку будь-яких доказів відповідачем не надано, як і не надано власного розрахунку.
Таким чином, апеляційним судом установлено, що ОСОБА_1 не виконувала належним чином взятих на себе зобов?язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку банк просить стягнути у судовому порядку.
 
Щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню
 
Звертаючись до суду з цим позовом, Банк просив стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість за кредитним договором від 23 липня 2008 року № 032/29-581К, яка станом на 24 листопада 2015 року становить 49 199,84 доларів США, що еквівалентно 1 183 926,15 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 22 701,89 доларів США, що еквівалентно 546 289,63 грн, сума заборгованості за відсотками - 11 589,44 доларів США, що еквівалентно 278 883,99 грн, сума пені за несвоєчасне повернення кредиту - 10 906,00 доларів США, що еквівалентно 262 437,92 грн, сума пені за несвоєчасне повернення відсотків - 4 002,50 доларів США, що еквівалентно 96 314,62 грн.
Разом з цим, з матеріалів справи відомо, що кредитні кошти боржнику надано строком до 22 липня 2015 року, а відповідно до пункту 1.1 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється позичальником згідно графіку до 20-го числа кожного місяця.
З розрахунку заборгованості наданого Банком до позовної заяви вбачається, що останній платіж відповідачем було здійснено 01 грудня 2009 року у розмірі 500,00 доларів США (платіж за відсотками).
З цим позовом Банк звернувся до суду лише 23 березня 2016 року.
В апеляційній скарзі заявник просить застосувати строки позовної давності.
У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновку Верховного Суду України, сформульованих у постановах від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17, вказала, що: «Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України). Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.».
З матеріалів справи відомо, що відповідачка не була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не брала участі у такому розгляді. 
Ураховуючи наведене, апеляційний суд приймає аргументи заявника щодо застосування строків позовної давності у цій справі та зазначає таке.
Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.
Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 20 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.
Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.
            Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
Ураховуючи наведене, та те, що позивач звернувся до суду з позовом 23 березня 2016 року, останній платіж відповідачкою було здійснено 01 грудня 2009 року, відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, позовні вимоги банку щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками підлягають частковому задоволенню, а саме: за період з 23 березня 2013 року по 23 березня 2016 року розмір заборгованості за тілом кредиту, який підлягає стягненню становить 8 379,00 доларів США, що еквівалентно 201 598,74 грн; а розмір заборгованості за період з 23 березня 2013 року по 23 березня 2016 року по нарахованим відсоткам підлягає стягненню у межах дії строку кредитного договору, а саме з 23 березня 2013 року по 22 липня 2015 року у розмірі 4 216,60 доларів США, що еквівалентно 101 451,39 грн.
Щодо нарахованої банком пені за несвоєчасне повернення кредиту - 10 906,00 доларів США, що еквівалентно 262 437,92 грн та пені за несвоєчасне повернення відсотків - 4 002,50 доларів США, що еквівалентно 96 314,62 грн,колегія суддів, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, та заявлене клопотання про застосування строків позовної давності, які до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлені тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України), дійшла висновку про, що вказані суми пені банком розрахована неправильно.
Перевіривши розрахунок заборгованості наданий банком до позовної заяви, та здійснивши розрахунок пені відповідно до норм матеріального права, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, колегія суду дійшла висновку про те, що заборгованість за пенею за період з 23 березня 2015 року по 22 липня 2015 року становить в загальному розмірі 6 026,76 доларів США, що еквівалентно 145 003,83 грн, яка складається з: пені за несвоєчасне повернення кредиту - 4 464,12 доларів США, що еквівалентно 107 406,72 грн та суми пені за несвоєчасне повернення відсотків - 1 562,64 доларів США, що еквівалентно 37 597,11 грн.
В апеляційній скарзі заявник просить зменшити розмір пені відповідно до частини третьої статі 551 ЦК України.
Надаючи оцінку аргументам апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів виходить із такого.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України.
Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. 
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Зокрема, такими правилами є правила про неустойку (статті 549 - 552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1 статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.
Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки, зокрема за умови, що він значно перевищує розмір збитків.
З огляду на обставини даної конкретної справи, ураховуючи завдання цивільного судочинства та виходячи із засад справедливості, Київський апеляційний суд дійшов висновку про зменшення нарахованої пені до 3 013,38 доларів США, що еквівалентно 72 501,92 грн, яка складається з: пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2 232,06 доларів США, що еквівалентно 53 703,36 грн та суми пені за несвоєчасне повернення відсотків - 781,32 доларів США, що еквівалентно 18 798,55 грн.
 
Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги
 
Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правоскасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про скасування заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 липня 2016 року та ухвалення у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За правилами частини  першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про ухвалення у справі нового рішення про часткове задоволення позову, судові витрати понесені позивачем за подання позову в розмірі 5 633,28 грн слід стягнути з  ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк».
Так як апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судові витрати в розмірі 18 188,41 грн, які були понесені  ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги слід стягнути з АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», на користь ОСОБА_1 що відповідає ознакам пропорційності встановленої ЦПК України щодо розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 141, 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Миронюка Дмитра Дмитровича - задовольнити частково.
Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке є правонаступником публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,заборгованість за договором кредиту від 23 липня 2008 року № 032/29-581К, що станом на 24 листопада 2016 року становить 15 608,98 доларів США, що еквівалентно 375 552,05 грн, з яких: 8 379,00 доларів США, що еквівалентно 201 598,74 грн, - заборгованість по тілу кредиту; 4 216,60 доларів США, що еквівалентно 101 451,39 грн, - заборгованість по відсотках; 2 232,06 доларів США, що еквівалентно 53 703,36 грн, -сума пені за несвоєчасне повернення кредиту та 781,32 доларів США, що еквівалентно 18 798,55 грн, - сума пені за несвоєчасне повернення відсотків.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке є правонаступником публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», 5 633,28 грн судового збору понесених позивачем за подання позову.
Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», на користь ОСОБА_1 18 188,41 грн. судового збору, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Суддя-доповідач:                                         А.М. Стрижеус
 
Судді:                                                             Л.Д. Поливач
 
                                                                       О.І. Шкоріна