Номер провадження: 22-ц/813/1805/21 
Номер справи місцевого суду: 520/12520/17
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Дрішлюка А.І.,
Громіка Р.Д.,
при секретарі: Фабіжевській Т.С., 

переглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої органом місцевого самоврядування, -
В С Т А Н О В И В:
17 жовтня 2017 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовними вимогами, які в подальшому збільшили, до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої органом місцевого самоврядування.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року по справі №520/1305/16-ц визнано незаконним та скасовано розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради №552 від 19 листопада 2013 року «Про поділ об`єкту нерухомості майна по АДРЕСА_1 ». В мотивувальній частині цього рішення зазначено, що із розрахунку площі, доведено зменшення, незаконним розпорядженням, житлової площі на 2,11 кв.м. та відповідно вказаного незаконного розпорядження ОСОБА_1 зменшено загальну площу на 8,16 кв.м., надвірних споруд зменшено на 15,4 кв.м. Також зазначено, що незаконним розпорядженням порушені та порушуються до тепер їх матеріальні права, відповідно вартості площі на яку зменшено частка ОСОБА_1 , та нанесена сума матеріальної шкоди в розмірі 101 138,13 гривень, а з урахуванням індексу коефіцієнта інфляції за період порушених прав – 202 761,90 гривень. Крім того, незаконним розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради №552 від 19 листопада 2013 року «Про поділ об`єкту нерухомості майна по АДРЕСА_1 », негативними наслідками від використання вказаного розпорядження ОСОБА_5 , позивачам внаслідок моральних хвилювань у зв`язку з порушенням права власності, душевних страждань та нервових стресів, спричинено моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень на кожного, а з урахуванням індексу коефіцієнта інфляції за період порушених прав – 500 000 гривень.
У зв`язку із вищевикладеним, позивачі просили суд стягнути з Київської районної адміністрації Одеської міської ради матеріальну шкоду в розмірі по 202 761,90 гривень на користь кожного позивача та моральну шкоду у розмірі по 500 000 гривень також на користь кожного позивача.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 березня 2020 року в задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 відмовлено.
У апеляційній скарзі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норма матеріального та процесуального права.
Розгляд справи призначено на 17 лютого 2021 року, однак згідно із Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.
Відповідно до розпорядження голови Одеського апеляційного суду про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року №12, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в м. Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Окрім того, згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Сторони про розгляд справи сповіщались належним чином та завчасно, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, крім того зазначила, що вимоги апеляційної скарги підтримує в повному обсязі.
Враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 25 лютого 2021 року.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтями 55-56 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Також закріплено право особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
За змістом статей 2, 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За положеннями частини першої і другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Положеннями ст. 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 1167, 1174 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Моральна шкода - це втрати немайнового характеру в наслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Також в ст. 23 ЦК України закріплено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 27 лютого 2004 року належить 32/100 частки будинку за адресою АДРЕСА_1 ; ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 21 грудня 2005 року у рівних частках кожному — 9/25 частин цього будинку.
Крім того, 32/100 часток будинку на підставі договору дарування від 16 березня 2004 року належать ОСОБА_8 07 липня 2006 року останній подарував 41/50 часток домоволодіння ОСОБА_9 , проте заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 липня 2015 року вказаний договір дарування визнано недійсним.
Загальна та житлова площа будинку, право на виділення якої у користування мають співвласники пропорційно своїм часткам у праві власності, становить: ОСОБА_1 — 39,36 кв.м. загальної площі і 25,312 кв.м. житлової; ОСОБА_8 — 39,36 кв.м. загальної площі і 25,312 кв.м. житлової; ОСОБА_6 і ОСОБА_7 — 44,28 кв.м. загальної площі і 28,476 кв.м. житлової.
07 червня 2013 року Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» та реєстрації об`єктів нерухомості Одеської міської ради надано висновок №419446.63.13 щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна по АДРЕСА_1 , відповідно до якого за технічними показниками об`єкт може бути поділено.
Так, цим висновком запропоновано залишити  ОСОБА_6 і ОСОБА_7 житловий будинок загальною площею 164,9 кв.м. і житловою площею 49,8 кв.м. по АДРЕСА_2 , що складає самостійну одиницю.
ОСОБА_1 запропоновано залишити 15/100 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 , що включає житлову кімнату площею 23,2 кв.м. і кухню 8 кв.м., всього 31,2 кв.м. загальної площі і 23,2 кв.м. житлової, а ОСОБА_9 — 85/100 часток вказаного будинку.
05 листопада 2013 року до Київської районної адміністрації Одеської міської ради надійшла заява від імені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_9 про затвердження проекту поділу домоволодіння по АДРЕСА_1 у відповідності до висновку №419446.63.13 від 07 червня 2013 року.
19 листопада 2013 року Київською районною адміністрацією Одеської міської ради прийнято розпорядження №552 «Про поділ об`єкта нерухомого майна по АДРЕСА_1 », згідно з яким затверджено висновок Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» та реєстрації об`єктів нерухомості Одеської міської ради №419446.63.13 від 07 червня 2013 року щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна по АДРЕСА_1 . Запропоновано співвласникам будинку оформити у встановленому законом порядку право власності на об`єкти нерухомого майна:
- №26-Г/1 по АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ «Л»: 1-1 - коридор 4,8 кв.м.; 1-2 кухня-столова 27,7 кв.м.; 1-3 коридор 3,7 кв.м.; 1-4 санвузол 8,1 кв.м.; 1-5 сауна 4,4 кв.м.; 1-6 житлова 9,0 кв.м.; 1-7 підсобне 1,9 кв.м.; І- тераса 22,9 кв.м; 1-8 коридор 9,9 кв.м.; 1-9 санвузол 6,5 кв.м.; 1-10 житлова 20,2 кв.м.; 1-11 веранда 22,9 кв.м.; 1-12 житлова 20,6 кв.м.; 1-13 підсобне 2,3 кв.м.; житловою площею 49,8 кв.м.; загальною площею 164,9 кв.м. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , - 1 ціле;
- АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ. «Г» : 4-2 житлова 23,2 кв.м.; 4-6 кухня 8,0 кв.м.; загальною площею 31,2 кв.м., житловою площею 23,2 кв.м., ОСОБА_1 , що складає 15/100 частин домоволодіння;
  - АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ. «Г» :4-1 коридор 4,2 кв.м.; 4-3 житлова 9,4 кв.м.; 4-4 житлова 11,2 кв.м.; 4-5 кухня 6,3 кв.м.; 4-7 санвузол 2,8 кв.м.; загальною площею 33,9 кв.м., житловою площею 20,6 кв.м.; в житловому будинку літ. «Э»: 1-1 - коридор 4,5 кв.м.; 1-2 кухня 9,2 кв.м.; 1-3 санвузол 2,8 кв.м.; 1-4 житлова 17,3 кв.м.; 1-5 - житлова 9,2 кв.м.; І котельня 3,9 кв.м.; ІІ гараж 32,1 кв.м., загальною площею 112,9 кв.м., житловою площею 47,1 кв.м., сараї «Ш,Щ», ОСОБА_9 , що складає 85\100 частин домоволодіння.
ОСОБА_1 вважаючи, що в результаті затвердження районною адміністрацією розрахунку належна їй, загальна житлова площа зменшилася на - 2,11 кв.м., у 2016 році звернулася до суду позовом, в якому просила визнати незаконним розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.11.2013р. №522 «Про поділ об`єкту нерухомого майна по АДРЕСА_1 » (справа №520/1305/16-ц).
За наслідком розгляду вказаної справи, Київським районним судом м. Одеси 04 квітня 2016 року ухвалено судове рішення, яким ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено, однак рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.
Визнано незаконним та скасовано розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 19 листопада 2013 року №552 «Про поділ об`єкта нерухомого майна по АДРЕСА_1 ». Задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що при затвердженні Київською районною адміністрацією Одеської міської ради нових розмірів часток співвласників у праві власності на будинок і визначення відповідних ним приміщень відбулося безпідставне зменшення виділеної ОСОБА_1 житлової площі на 2,11 кв.м. у порівнянні із тією площею, право на яку вона мала пропорційно своїй частці у праві власності на будинок, що свідчить про порушення її прав як співвласника.
Рішення апеляційного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року, залишено без змін постановою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року.
Однак, в позовній заяві по даній цивільній справі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 стверджують, що незаконним розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.11.2013р. №522 було порушено право ОСОБА_1 , а саме зменшено її частку в частині загальної площі на 8,16 кв.м. та площі надвірних споруд на 15,4 кв.м.. А відповідно до висновку про незалежну оцінку вартості майна від 31.10.2013р., вартість такої частини площі становить 101 138,13 гривень.
При цьому, позивачі також стверджують, що негативними наслідками від використання незаконного розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.11.2013р. №522, їм нанесено моральну шкоду в розмірі 500 000 гривень кожному.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не надали суду достатніх доказів, сукупність яких довела, що незаконним розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.11.2013р. №522, їм була завдана матеріальна шкода в розмірі 101 138,13 гривень та моральна шкода, внаслідок душевних страждань та нервових стресів в розмірі 500 000 гривень кожному.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 березня 2020 року є законним, обґрунтованим, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог.
Колегія суддів звертає увагу, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).
Зазначене також передбачено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».
У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Сам по собі факт визнання незаконним, скасування розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.11.2013р. №522, та встановлення факту безпідставного зменшення виділеної ОСОБА_1 житлової площі на 2,11 кв.м., не може бути безумовною підставою для стягнення з Київської районної адміністрації Одеської міської ради заявленої матеріальної шкоди, необхідно також довести наявність шкоди та причинного зв`язку між незаконними дії та шкодою, що наступила.
Позивачами не наведено жодних фактів причинно-наслідкового зв`язку між визнанням незаконним розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.11.2013р. №522, та заявленими матеріальними втратами. 
Також не надано суду жодних доказів, що у зв`язку із зменшенням загальної житлової площі на 2,11 кв.м. ОСОБА_1 зазнала якихось витрат, або мусить буде зробити їх для відновлення свого порушеного права, не надано суду жодних доказів про не отримання можливого доходу, які б вона реально могла одержати за звичайних обставин, якби її не право не було порушено (упущена вигода).
Апеляційний суд також погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволені позовних вимог у частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000 гривень кожному позивачу.
Оскільки, згідно роз`яснень, викладених в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при  цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Однак, в порушення вищезазначених вимог законодавства позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не надали жодних доказів, що саме факт визнання незаконним розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.11.2013р. №522, та зменшення загальної житлової площі ОСОБА_1 на 2,11 кв.м., перебувають в причинного зв`язку із їхніми моральними хвилюваннями, душевними стражданнями та нервовими стресами, як зазначено в позові, не надано жодних доказів, в чому полягає моральна шкода для кожного позивача, з яких міркувань виходив кожен позивач, визначаючи розмір моральної шкодив розмірі 500 000 гривень, до позову не надано належних доказів на підтвердження розміру моральної шкоди.
Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, суд першої інстанції, перевіривши доводи позивачів, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. 80 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої органом місцевого самоврядування.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясував всі дійсні обставини спору, який виник між сторонами, вирішив дану справу згідно із законом, тому підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено: 25 лютого 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік