КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  
                        
Справа № 755/9926/19                                                                  Головуючий у 1-й інст. - Ларіонова Н.М. 
Апеляційне провадження  22-ц/824/1954/2021                                                      Доповідач - Рубан С.М.

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
          19 січня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                   головуючого судді          Рубан  С.М.
                                   суддів                     Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.
                                          при секретарі              Міщенко Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - Шишлова Олександра Євгеновича  на рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року, ухвалене у складі судді Ларіонової Н.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (попередня  назва - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування») про стягнення суми,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
ОСОБА_1 звернулась з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», в якому просила стягнути на її користь пеню за весь час прострочки виконання зобов`язання в розмірі 10 368,38 грн., інфляційні збитки в розмірі 4 395,44 грн., 3% річних в розмірі 1 082,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3 500,00 грн.
Посилається на те, що 30.09.2016 року при з`їзді з вул. Донецьке Шосе в м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу «КІА», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивачки.
 
           Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу «КІА», д.н.з. НОМЕР_2 була спричинена матеріальна шкода. Учасники події дійшли згоди щодо обставин, причин та умов скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а також вини водія ОСОБА_2 в спричиненні збитку, тому учасниками на підставі ч. 2 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було використано право складання спільного повідомлення (Європротоколу) про дорожньо- транспортну пригоду без виклику співробітників ДАІ, яке 10.10.2016 року почивачем було надано до страхової компанії. Листом від 06.01.2017 року відповідач відмовив ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що за наслідками детального страхового розслідування було встановлено відсутність порушень ПДР України з боку страхувальника водія ОСОБА_2 , та як наслідок відсутність у страховика обов`язку нести цивільно-правову відповідальність за шкоду, що настала в результаті ДТП. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2017 року, яке було частково змінено постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.07.2018 року в частині розподілу судових витрат, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені та стягнуто з ПрАТ «СК «АХА Страхування» недоплачене страхове відшкодування в розмірі 23 588,91 грн. Позивач вважає, що ПрАТ «СК «АХА Страхування» здійснило прострочення зобов`язання з виплати страхового відшкодування (оскільки саме 06.01.2017 року ПрАТ «СК «АХА Страхування» було повідомлено у виплаті страхового відшкодування) по 18.07.2018 року (день фактичного відшкодування), тому просить стягнути пеню на підставі п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» за 558 днів, а також на підставі ст.625 ЦК України - 3% річних та інфляційні втрати.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі                  10 368,38 грн., 3% річних у розмірі 1 082,0 грн. та інфляційні втрати у розмірі       4 395,44 грн., а всього - 15 845,82 грн. та судові витрати в розмірі 4 204,8 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - Шишлов Олександр Євгенович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом норм матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Посилається на те, що переривання строку позовної давності вимог ОСОБА_1 до АТ «СК «АРКС» про стягнення пені відбулось 18.05.2017 року - пред`явленням позову до Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. На момент звернення 12.11.2018 року до суду з вказаним позовом строк позовної давності щодо стягнення пені сплив. В порушення вимог ч.4.2,3 ст.264 ЦК України суд визначив момент переривання строку позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення пені не пред`явленням позову за основною вимогою, а винесенням рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2017 року, яке набрало законної сили 10.07.2018 року. Суд дійшов помилкового висновку щодо правомірності стягнення з АТ СК «АРКС» на користь ОСОБА_1 пені за період часу з 01.06.2017 року по 18.07.2018 року. Судом не з`ясовано дату дорожньо - транспортної пригоди, яка насправді сталася 10.10.2016 року, а не 30.09.2016 року, а також дату подання страховику заяви про виплату страхового відшкодування - 11.10.2016 року, суми страхового відшкодування, яка була сплачена АТ «СК «АРКС» на користь ОСОБА_1 - 25 228,91 грн., дату пред`явлення позову ОСОБА_1 до Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська - 18.05.2017 року. Вказує, що в даному випадку відсутнє грошове зобов`язання, відповідальність страховика визначена п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», заявлені позовні вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3% річних є подвійною мірою відповідальності страховика, тому вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3% річних не підлягають задоволенню. ОСОБА_1 визначила розмір заподіяних їй матеріальних збитків під час розгляду справи в Амур - Нижньодніпровському районному суді м. Дніпропетровська, пред`явлені додаткові вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3% річних безпідставні та не повинні застосуватись до відносин з відшкодування шкоди, між сторонами існував спір, що розглядався в судовому порядку, однак це не є простроченням грошового зобов`язання. Крім того, неспівмірно стягнуті судом витрати на професійну правничу допомогу фактично виконаним адвокатом роботам (наданим послугам), обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Представник позивача відзиву на апеляційну скаргу до суду не подав.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції. Доручено Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська забезпечити проведення судового засідання, що призначене на 19 січня 2021 року на 11 год. 00 хв. за участю ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 в режимі відеоконференції з Київським апеляційним судом.
Апеляційним судом по відеозв'язку із Жовтневим районним судом           м. Дніпропетровська встановлено, що 19 січня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 прибув до Жовтневого районного суду                    м. Дніпропетровська, але не дочекавшись початку судового засідання по розгляду справи в режимі відеоконференції з Київським апеляційним судом, яке розпочалось об 11 год. 44 хв., покинув приміщення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська об 11 год. 20 хв.   
В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.
Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
 Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання з відповідача пені за порушення строків виплати страхового відшкодування за період з 06 січня 2017 року (дата відмови відповідача у виплаті) по 18 липня 2018 року (дата виплати страхового відшкодування).
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року у справі № 199/3367/17, яке набрало законної сили 10 липня 2018 року та яким стягнуто страхове відшкодування на користь ОСОБА_4 , перервався строк позовної давності для вимог позивача про стягнення пені за порушення відповідачем строків виплати страхового відшкодування.
З вказаним позовом  ОСОБА_4 звернулась до суду 12 листопада 2018 року, тому нею не пропущений строк для звернення до суду з вимогами про стягнення пені, аз вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних збитків позивач звернувся у встановлений законом 3-річний строк.
Перевіривши правильність розрахунку наданого позивачем, який не спростовано відповідачем,суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 пені за період з 06 січня 2017 року по 18 липня 2018 року у розмірі 10 368,38 грн., інфляційні втрати - 4395,44 грн., 3% річних - 1082,00 грн. за прострочення виплати страхового відшкодування за період прострочення з 06 липня 2017 року по 18липня 2018 року. Крім того, суд стягнув з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн.
 
         Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).    
 
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що 30.09.2016 року о 08-30 год. при з`їзді з вул. Донецьке Шосе в м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія  ОСОБА_2 та транспортного засобу «КІА», д.н.з.  НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу «КІА», д.н.з.  НОМЕР_2 , була спричинена матеріальна шкода.
Учасники події, дійшли згоди щодо обставин, причин та умов скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а також вини водія ОСОБА_2 в спричиненні збитку, томуучасниками на підставі ч. 2 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було використано право складання спільного повідомлення (Європротоколу) про дорожньо-транспортну пригоду без виклику співробітників ДАІ.
10 жовтня 2016 року представник  ОСОБА_1  звернувся до АТ «СК «АХА Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування.
Листом від 06 січня 2017 року АТ «СК «АХА Страхування» було відмовлено ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що за наслідками детального страхового розслідування встановлено відсутність порушень ПДР України з боку водія  ОСОБА_2 . 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року у цивільній справі № 199/3367/17за позовом ОСОБА_1  до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», третя особа  ОСОБА_2  про стягнення страхового відшкодування стягнуто з АТ «СК «АХА Страхування» на користь ОСОБА_1  страхове відшкодування у розмірі 23 588,91 грн., витрати на проведення експертного дослідження 1000,00 грн., понесені судові витрати по оплаті судового збору 640,00 грн., а всього - 28 228,91 грн.(а.с.42-43).
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10липня 2018 року вищевказане рішення суду скасоване частково, а саме: в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_1  витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн. та відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_1  про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» витрат на правову допомогу, і загальну суму, стягнуту з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь  ОСОБА_1  змінено, зменшивши її з 28 228 грн. 91 коп. до 25 228 грн. 91 коп., в іншій частині рішення суду залишено без змін(а.с.44-48).
18 липня 2018 року Страховою компанією «АХА Страхування» на виконання вищевказаного судового рішення здійснено виплату  ОСОБА_1  страхового відшкодування в розмірі 25 228,91 грн.
Позивач просить стягнути пеню на підставі п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» та 3% річних і інфляційні втрати - на підставі ст.625 ЦК України, посилаючись на те, що строк позовної давності для стягнення даних сум стороною позивача не пропущений, оскільки такий строк перервався остаточним судовим рішенням апеляційного суду від 10 липня 2018 року. 
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентуються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Судовими рішеннями у цивільній справі № 199/3367/17 встановлено, що в жовтні 2016 року позивач звернувся до відповідача із необхідними документами про виплату страхового відшкодування, та вказаними рішеннями суд визнав неправомірними дії СК «АХА Страхування», як страховика, з невиплати  ОСОБА_4  страхового відшкодування.
Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов вірного висновку, що позивач має право на отримання з відповідача пені за порушення строків виплати страхового відшкодування за період з 06 січня 2017 року (дата відмови відповідача у виплаті) по 18липня 2018 року (дата виплати страхового відшкодування).
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.
З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).
Правилами ч.2 ст. 625 ЦК України визначено, що в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Надаючи оцінку наданому позивачем розрахунку заборгованості, судом вірно враховано рішення у справі № 199/3367/17, положення пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого граничний строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплати складає 90 днів, суд (взявши до уваги визначені позивачем вимоги до страховика) погодився з тим, що починаючи з дня відмови у виплаті після звернення позивача з необхідними документами про виплату страхового відшкодування у страховика виникло прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Таким чином, суд вірно погодився з розрахунком періоду, наданим позивачем для обрахунку часу прострочення, починаючи з 01червня 2017 року по 18липня 2018 року.
Доводи апеляційної скарги про сплив строку позовної давності для стягнення пені, апеляційний суд не приймає до уваги виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а на підставі ст.258 ч.2 п.1 ЦК України для стягнення пені встановлена спеціальна позовна давність в один рік.
Згідност. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
Таким чином,рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11грудня 2017 року у справі № 199/3367/17, яке набрало законної сили 10 липня 2018 року та яким стягнуто страхове відшкодування на користь  ОСОБА_4 , перервався строк позовної давності для вимог позивача про стягнення пені за порушення відповідачем строків виплати страхового відшкодування.
Відповідно до ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Як вбачається з матеріалів справи, з вищевказаним позовом позивач звернулась до суду 12 листопада2018 року, тому позивачем не пропущений строк для звернення до суду з вимогами про стягнення пені. З вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних збитків позивач звернувся у встановлений законом 3-річний строк.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не з`ясував та вказав помилкові дату дорожньо - транспортної пригоди, дату подання страховику заяви про виплату страхового відшкодування, суму страхового відшкодування та дату пред'явлення позову ОСОБА_4 до Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки обставини, на які послався Подільський районний суд м. Києва в оскаржуваному рішенні, встановлено рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року у справі № 199/3367/17, яке набрало законної сили 10 липня 2018 року. Крім того, в апеляційному суді в судовому засіданні представник відповідача пояснив, що із заявою про виправлення описок в рішенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року АТ «Страхова компанія  «АРКС» до суду не зверталось.   
Доводи скаржника про те, що пред`явлені додаткові вимоги про стягнення інфляційних збитків та 3% річних безпідставні та не повинні застосовуватись до відносин з відшкодування шкоди, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вказані твердження спростовуються позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), відповідно до якої приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
Перевіривши правильність розрахунку наданого позивачем, який не спростовано відповідачем, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 пені за період з 06 січня 2017 року по 18 липня 2018 року у розмірі 10 368,38 грн., інфляційні втрати - 4395,44 грн., 3% річних - 1082,00 грн. за прострочення виплати страхового відшкодування за період прострочення з 06 липня 2017 року по 18 липня 2018 року.
 
ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн.
         Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч.1,2,3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
         За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказівтощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
         Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
          Як вбачається з матеріалів справи, 07 серпня 2018 року між Адвокатським об`єднанням «Радник», в особі Керуючого партнера Чіпа Я.М. та ОСОБА_1 укладеного договір про надання професійної правничої допомоги №07/08/18-1 (а.с.16).
          Згідно п.5.2 вкзаного договору за надання правничої допомоги передбаченої умовами цього договору клієнт сплачує адвокатському об'єднанню  винагороду у вигляді гонорару у розмірі, в строк та на умовах, що визначається окремим додатком до цього договору (погодженням про розмір ставки адвокатського гонорару, та/або рахунком на оплату, та/або розрахунком вартості правничої допомоги).  
Відповідно до квитанції № 0.0.1103810010.1 від 09.08.2018року ОСОБА_1 оплачено витрати за договором про надання правової допомоги у розмірі 3500,00 грн. (а.с.17).
Як вбачається з детального розрахунку вартості адвокатського гонорару (опис судових витрат сторони на професійну правничу допомогу) від 07 серпня 2018 року, загальний розмір витрат становит 3500 грн., а саме:
-         600 грн.- ознайомлення із суттю правових питань клієнта, які потребують вирішення.,
-         1500 грн. - підготовка та подача до відповідного суду позовної заяви та комплекту документів,
-         1400 грн. - включає в собі дві повні та/або не повні години судового представництва по справі, підготовку двох заяв з процесуальних питань.
         Апеляційний суд звертає увагу, що представник позивача не приймав участь у жодному судовому засіданні у вказаній справі. Також, 15.08.2019 року представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника (а.с.121).
          Крім того, в детальному розрахунку, в обгрунтування розміру витрат на суму 1400 грн. не деталізовано, які саме заяви підготовлено представником. 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що витратина правничу допомогу в розмірі 1400 грн. не підтверджено та необгрунтовано належним чином відповідно до вимог ст.137 ЦПК України.
          Таким чином, розмір витрат на правничу допомогу належить зменшити до 2100 грн. (3500 грн. - 1400 грн.)
         Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
          Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду належить змінити в частині розміру витрат на правничу допомогу, зменшивши суму витрат до 2100 грн., в іншій частині рішення суду  - залишити без змін.
          Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
          Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - Шишлова Олександра Євгеновича  - задовольнити частково.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року - змінити в частині розміру витрат на правничу допомогу, зменшивши суму витрат до 2100 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
         Повний текст постанови складено 27 січня 2021 року.
 
              Головуючий                                     Рубан С.М.   
              Судді                                                 Заришняк Г.М.
                                Мараєва Н.Є.