break-word'> 

Ухвала
23 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 648/898/19
провадження № 51-799ск21  
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2020 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 02 лютого 2021 року,
 
встановив:
 
Згідно з вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. 
 
На підставі ст. 72 КК зараховано строк попереднього ув`язнення у строк покарання. 

 
Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 02 лютого 2021 року апеляційну скаргу захисника залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без – змін.
 
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 цієї статті. 
 
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вироком місцевого суду та ухвалою суду апеляційної інстанції щодо нього і просить скасувати їх, не наводячи будь-яких доводів на обґрунтування своїх вимог, а лише посилається на докази, які є на його думку недопустимими.
 
Відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.   
 
Однак усупереч наведеним положенням кримінального процесуального закону  касаційна скарга засудженого не містить обґрунтувань, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень щодо нього, які порушення допустили суди першої та апеляційної інстанцій, як ці порушення вплинули на законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень та чому їх слід відносити з огляду на положення статей 370, 412—414 КПК до безумовних підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень касаційним судом відповідно до ст. 438 цього Кодексу. 
 
Необхідно врахувати, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
 
Водночас засуджений не вказує конкретних порушень закону, допущених апеляційним судом під час постановлення ухвали за результатами розгляду апеляційної скарги, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на ті доводи, що наведені в ній.
 
Також, засудженому необхідно належним чином обґрунтувати свою позицію щодо істотності порушень кримінального процесуального закону, яку норму або норми кримінального закону України про кримінальну відповідальність судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано, що є підставою для зміни або скасування судового рішення згідно з ч. 1 ст. 438 КПК, та належно систематизувати викладені у касаційній скарзі доводи.
 
Крім цього, п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК визначено, що у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи яка подає касаційну скаргу до суду касаційної інстанції, однаккасаційна скарга засудженого, не містить належних вимог які узгоджуються з повноваженнями суду касаційної інстанції, визначені ст. 436 КПК, згідно якої суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий судовий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;  скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження та змінити судове рішення.  
 
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак у поданій касаційній скарзі не має жодних застережень щодо цієї обставини.
 
Оскільки касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (засудженим має бути підтверджено, що ним не пропущено встановленого за ухвалою суду строку під час повторного звернення до суду). 
 
Керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд 
 
постановив:
 
Касаційну скаргузасудженого ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2020 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 02 лютого 2021 року залишити без руху та надати для усунення виявлених недоліків 15 днів з дня отримання ухвали. 
 
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                                ОСОБА_3