Справа № 127/21523/20
Провадження № 22-ц/801/513/2021
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю.А.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року	Справа № 127/21523/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач), 
суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,
розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Шаміної Ю. А. в приміщенні суду в м. Вінниця, - 

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 отримав кредит у АТ КБ «ПриватБанк» у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання заяви №б/н від 30 липня 2013 року. Підписанням заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору за відповідачем станом на 13 серпня 2020 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 25046,83 грн, з яких: 21252,04 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3794,79 грн - заборгованість за простроченими відсотками. 
Виходячи з наведеного, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 25043,83 грн за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 30 липня 2013 року станом на 13 серпня 2020 року у розмірі 25046,83 грн, з яких: 21252,04 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3794,79 грн - заборгованість за простроченими відсотками. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 липня 2013 року в розмірі 25046,83 грн (двадцять п`ять тисяч сорок шість гривень вісімдесят три копійки), з яких: 21252,04 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3794,79 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні).
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є обгрунтованими, оскільки неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором призвело до порушення прав кредитора - АТ КБ «ПриватБанк», а тому порушене право підлягає поновленню, а з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 липня 2013 року в сумі 25046,83 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що кредитної картки відповідач не отримував. Вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентам, штрафу та пені є безпідставними, оскільки наявні у справі Умови та правила надання банківських послуг, які передбачають сплату процентів, пені, комісій не містять підпису відповідача.
Судом першої інстанції не було враховано правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17 та в постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Судом не було взято до уваги й те, що підписана відповідачем анкета-заява не містить погодження між сторонами розміру процентів, пені та штрафів.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
16 березня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшли письмові пояснення вх № 1298 представника АТ КБ «ПриватБанк» Роя В. Л. 
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
30 липня 2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та виявив бажання оформити на своє ім`я карту "Універсальна", по що зроблено відповідну відмітку у анкеті-заяві.
Згідно інформації, викладеної в цій заяві, відповідач підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківського обслуговування.
До позовної заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду, "Універсальна Contract", "Універсальна Gold", згідно якої базова % ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) за тратами здійсненими з 01.04.2015 року - 3,5%, пільговий період до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості), штраф за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою - 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 30 липня 2013 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитом станом на 13 серпня 2020 року становить 25046,83 грн, з яких: 21252,04 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3794,79 грн - заборгованість за простроченими відсотками. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому наявні правові підстави для їх задоволення, оскільки неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором призвело до порушення прав кредитора - АТ КБ «ПриватБанк», а тому порушене право підлягає поновленню, а з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 липня 2013 року в сумі 25046,83 грн.
Перевіряючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції допущено неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, з огляду на наступне.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30 липня 2013 року, посилався на анкету-заяву, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.
Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що витяг з Умов та правил про надання банківських послуг, який доданий позивачем до позовної заяви, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати пені та штрафів у зазначених розмірах та порядку їх нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (30 липня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (вересень 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Анкета-заява, підписана ОСОБА_1 від 30 липня 2013 року, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-ХІІ споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні в справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 та постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року, справа № 365/159/19.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вінницький апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у справі наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 липня 2013 року в розмірі 25046,83 грн, з яких: 21252,04 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3794,79 грн - заборгованість за простроченими відсотками, оскільки у справі вставнолено, що між сторонами не було погоджено розмір відсотків за кредитом, а відтак підстави для стягнення 3794,79 грн - заборгованості за простроченими відсотками немає.
Крім цього, відповідно до виписки по рахунку відповідачем за період з 06.07.2016 року по 12.08.2020 року /а. с. 59-63/ здійснено погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 86584,02 грн /розрахунок : 5337,68 + 8163,26 + 2414,42 + 3625,78 + 26138,61 + 13326,01 + 4584,90 + 10721,76 + 12271,60 = 86584,02/, а за вказаний період витрачено кредитних коштів на суму 80501,92 грн (в цю суму не враховано нараховані банком проценти, пеню та штрафи, які між сторонами не погоджені) /розрахунок : 6231,72 + 10714,10 + 3958,77 + 2052,70 + 21663,91 + 20831,24 + 14106,14 + 763,34 + 180 = 80501,92/, до якої входить також щомісячний платіж (комісія 20 грн), відтак відповідачем здійснено оплату за кредитним договором на більшу суму ніж ним отримано.
Колегія суддів враховує також те, що між сторонами не було погоджено розмір процентів, пені та штрафів, а тому здійснення зарахування позивачем частини коштів, які проплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитом в рахунок погашення процентів, пені та штрафу не грyнтуються на вимогах закону та домовленості сторін, відтак наданий позивачем розрахунок колегія суддів вважає таким, що не ґрунтується на домовленості сторін та до уваги не приймає.
Вінницький апеляційний суд враховує також правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 127/6915/19, згідно якого обґрунтованим є висновок апеляційного суду про те, що позивачем не надано доказів того, що з Умовам та Правилам надання банківських послуг, Правилам користування платіжною карткою та Тарифами банку, відповідач був ознайомлений та ним вони підписані, а отже, й не доведено правомірність дій банку щодо нарахування відсотків та комісії, які були стягнуті позивачем за рахунок коштів, які вносив відповідач на погашення заборгованості за кредитом.
Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Вінницький апеляційний суд вважає, що аргументи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.
       Щодо розподілу судових витрат.
Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3153 грн /а. с. 105/.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) на користь  ОСОБА_1 (ІПН  НОМЕР_1 )судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3153 гривні.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота
       
Судді: Т. О. Денишенко 

В. П. Рибчинський 

Повний текст постанови складено 17 березня 2021 року.