Справа № 450/3198/19                                Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І. 
Провадження № 22-ц/811/977/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:45

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                29 грудня 2020 року                                  м.Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря – Юзефович Ю.І., 
з участю: позивача  ОСОБА_1 , 
відповідача ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, 
                        в с т а н о в и л а:
У вересні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матеріальні збитки в розмірі 139385 грн. 68 коп. та моральну шкоду в розмірі 150000 грн., заподіяні йому кримінальним правопорушенням, вчиненим ОСОБА_2 .
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 липня 2019 року закрито кримінальне провадження №12013150270001050, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань у серпні 2013 року, про вчинення  ОСОБА_2  кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.284 КК України, та звільнено його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючою підставою, а тому він є винною особою і несе цивільно-правову відповідальність за майнову та моральну шкоду, завдану цим кримінальним правопорушенням.
Зазначає, що досудовим слідством встановлено, що 23 жовтня 2005 року, близько 20.00 год., на автодорозі Львів-Бібрка, поблизу села Відники Пустомитівського району Львівської області, з вини відповідача ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «ВАЗ-2108», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є відповідач ОСОБА_3 , сталась дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП), внаслідок якої йому (позивачу) заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, та пошкоджено належний йому автомобіль марки «Фольксваген гольф», державний номерний знак НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту якого, згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження, становить 20205 грн. 15 коп., а з урахуванням індексу інфляції за період з 23.10.2005 року по 29.05.2019 року (більше 13 років) та трьох процентів річних, розмір матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля, становить 116110 грн. 28 коп.
Крім того, до матеріального збитку позивач відносить оплату за проведення експертизи в сумі 283 грн., яка з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних за вказаний вище період становить 1626 грн. 27 коп.
Крім того, до матеріального збитку позивач відносить витрати на лікування від отриманих внаслідок ДТП травм, на суму 2897 грн. 64 коп., які з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних за вказаний вище період становлять 16648 грн. 13 коп., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
Отже, загальний розмір заподіяних матеріальних збитків, вимогу про відшкодування яких позивач заявляє до відповідачів, становить 139385 грн. 68 коп.
Також зазначає, що винними діями відповідача  ОСОБА_2 йому завдано моральної шкоди в розмірі 150000 грн., яка полягала у моральних стражданнях через фізичний біль від отриманих тілесних ушкоджень, перенесення більше 11 хірургічних операцій, тривалий характер лікування, пошкодження єдиного транспортного засобу та фінансову неспроможність відремонтувати транспортний засіб, оскільки відповідачі впродовж усього періоду від вказаної події ДТП не вжили жодних заходів для відшкодування завданих збитків. 
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20000 грн. моральної шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 840 грн. 80 коп. судового збору.
Рішення суду оскаржив позивач  ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оскільки в матеріалах кримінального провадження є всі докази на підтвердження понесених ним матеріальних збитків. 
Вважає, що розмір присудженого йому морального відшкодування не відповідає тяжкості наслідків, які для нього настали від вчиненого відповідачем кримінального правопорушення.
Заслухавши пояснення позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23.10.2005 року, близько 20.00 год., на автодорозі «Мукачево-Івано-Франківськ-Рогатин-Львів», поблизу села Відники Пустомитівського району Львівської області, з вини відповідача ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «ВАЗ-2108», державний номерний знак НОМЕР_1 , сталась ДТП, внаслідок якої позивач ОСОБА_1 , що керував автомобілем марки «Фольксваген гольф», державний номерний знак НОМЕР_2 ,  отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних ран та саден голови, струсу головного мозку, закритого перелому лівої стегнової кістки, закритого перелому внутрішньої кісточки правої великогомілкової кістки, рани в ділянці лівого колінного суглобу, розриву тонкої кишки та її грижі, забою лівої легені, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 липня 2019 року звільнено  ОСОБА_2  від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.284 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, та закрито відносно нього кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12013150270001050 30.08.2013 року.
Цивільний позов ОСОБА_1 , заявлений до  ОСОБА_2  у названому кримінальному провадженні, про відшкодування 289385 грн. майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду. 
В матеріалах кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_2 за ч.2 ст.286 КК України, які були досліджені апеляційним судом у судовому засіданні, міститься лише позовна заява ОСОБА_1 від 13.06.2019 року, а інших доказів, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог, зокрема, в частині відшкодування йому майнової шкоди у виді матеріальних збитків, немає.
З наданих позивачем і прийнятих апеляційним судом письмових доказів встановлено, що згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження, проведеного у квітні 2006 року по заяві ОСОБА_1 , відновлювальний ремонт автомобіля визнано економічно недоцільним, а тому розмір матеріального збитку визначено, виходячи з ринкової вартості автомобіля марки «Фольксваген гольф», державний номерний знак НОМЕР_2 , яка на момент виконання експертного дослідження становила 20205 грн. 15 коп.
Доказів на підтвердження понесених витрат на лікування позивачем не надано і такі відсутні в матеріалах кримінального провадження.
За загальним правилом, яке міститься у ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. 
Складовими частинами цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Шкода – це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. 
Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору і тягне за собою порушення майнових (немайнових) прав та інтересів іншої особи із настанням для неї негативних наслідків (втрат) майнового чи немайнового характеру.
Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода – наслідком.
Отже, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Одним із способів відшкодування майнової шкоди є відшкодування збитків.
Частиною першою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК).
Відповідно до статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Враховуючи наведені вище норми закону та відсутність належних доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на лікування, а також розміру майнової шкоди, завданої йому пошкодженням транспортного засобу, визначеної на момент розгляду справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність заявлених позивачем вимог в цій частині, оскільки норма статті 625 ЦК України, на підставі якої позивач визначає розмір завданих йому збитків, стосується відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання у виді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми, однак, такого грошового зобов`язання у відповідача перед позивачем у спірних деліктних правовідносинах ще не виникло, а тому ця стаття закону не може бути застосована до спірних правовідносин. 
Безпідставною є й вимога позивача про відшкодування понесених ним в іншій справі витрат на правничу допомогу, оскільки такі витрати не відносяться до матеріальних збитків, а підлягають відшкодуванню у встановленому процесуальним законом порядку, як судові витрати.
Необхідно зазначати, що документального підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в даній справі немає. 
За загальним правилом, яке міститься у ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. 
Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
За загальним правилом відшкодування моральної шкоди, яке міститься у статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються тяжкість та тривалість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, можливість їх відновлення, тощо. При цьому, суд має виходити із засад розумності та справедливості. 
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України).
На переконання колегії суддів, вирішуючи спір, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог статті 23 ЦК України, оскільки в достатній мірі не врахував характеру вчиненого відповідачем правопорушення та тяжкості наслідків, які настали для позивача у зв`язку із заподіянням йому тілесних ушкоджень, а також самої поведінки відповідача, який впродовж такого тривалого періоду часу від події ДТП не вчинив жодних дій щодо відшкодування позивачу завданої шкоди, тому присуджений позивачу розмір морального відшкодування не відповідає визначеним законом критеріям та вимогам розумності і справедливості за вказаних вище обставин справи, що дає апеляційному суду підстави для збільшення його розміру до 100000 грн.
Таким чином, рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у користь позивача, збільшивши його до 100000 грн., в решті, рішення суду необхідно залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1,4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 лютого 2020 року в частині визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 , змінити, збільшивши його до 100000 (сто тисяч) гривень.
В решті рішення суду залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складений 11 січня 2021 року.

Головуючий:                                                                 Бойко С.М.

Судді:                                                                         Копняк С.М.
       
                                                                Ніткевич А.В.