ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2946/21 Справа № 214/1816/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.
секретар судового засідання-Кислиця І.В.
сторони:
заявник - ОСОБА_1 
заінтересована особа-Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою заінтересованої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській областіна рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року, ухваленого суддею Прасоловим В.М. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ: 
У березні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, яка в подальшому була нею уточнена та, в якій просила встановити факт, що вона проживала разом із сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , та перебувала на його утриманні. 
В обґрунтування вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок нещасного випадку на виробництві помер її син ОСОБА_2 . Вони проживали разом та вона перебувала на його утриманні, проживали вони разом з 2001 року. 
31 січня 2020 року вона звернулась до Фонду соціального страхування України управління виконавчої дирекції фонду в Дніпропетровській області Криворізьке відділення для отримання виплат по втраті годувальника.
Листом від 7 лютого 2020 року її було відмовлено та роз`яснено, щоб вона звернулася до суду та отримала судове рішення, оскільки у зв`язку зі змінами в законодавстві тепер не видають довідки про склад сім`ї, а видають лише довідки з місця реєстрації. 
Вказала, що таким чином їй необхідне судове рішення про встановлення факту проживання та перебування на утриманні у сина для отримання виплат по втраті годувальника.
Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року заява ОСОБА_1 , заінтересована особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про встановлення юридичних фактів задоволена повністю.
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 разом із сином - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Встановлено факт перебування ОСОБА_1 на утриманні її сина - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судові витрати по справі покладені на заявницю ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (надалі Фонд), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її вимог в повному обсязі.
Скаржник вказує що, заявницею пред`явлено заяву до суду та вказано, як зацікавлену особу Криворізьке відділення Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (місто Кривий Ріг , проспект Миру 30а), яка не є юридичною особою, оскільки відповідно з ЄДРПОУ Криворізьке відділення є відокремленим структурним підрозділом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Відповідно до інформації з ЄДРПОУ місцезнаходження юридичної особи: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області: 49020, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 93. 
При наданні 03.01.2020 року копій документів, заявницею не надано довідки про склад сім`ї померлого, тому 11.01.2020 року, Фондом, відповідно наданих ОСОБА_1 документів було розглянуто питання про призначення страхових виплат в розмірі 5167,50 грн. щомісячно, як особі, яка має на це право у разі смерті особи та винесена постанова №0404/24776/24776/1. Відносно призначення одноразової допомоги на сім`ю та як утриманці, питання Фондом не розглядалося, оскільки заявницею не були надані усі необхідні документи, тому листом від 07.02.2020 року останній було роз`яснено порядок звернення щодо призначення цих страхових виплат.
Скаржник зазначає, що ОСОБА_1 , звертаючись, саме з заявою в 2020 році тим самим підтверджує що встановлення факту сумісного мешкання однією сім`єю з її померлим сином необхідно їй для набуття права на отримання страхових виплат, а отже є спір про право який розглядається в позовному провадженні.
Вказує, що заявниця на момент виникнення права на отримання страхових виплат не була особою, яка одержувала не менше як п`ять років матеріальної допомоги від потерпілого, яка була для неї єдиним і основним джерелом для існування. ОСОБА_1 є пенсіонеркою, отримувала пенсію за віком, яка забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом України.
Звертає увагу на той факт, що постановою №0404/24776/24776/3 відділення Фонду заявниці призначило та виплачує щомісячні страхові виплати в розмірі 5735,92 грн., як особі яка не перебувала на утриманні померлого але мала право на відшкодування страхових виплат, тому твердження заявниці, що на теперішній час вона не має коштів до існування, а відділення Фонду чинить їй перепони в отриманні допомоги є надуманими та безпідставними. Наголошує на тому, що в судовому засіданні не допитано жодного свідка та не надано ніяких доказів, того, що ОСОБА_1 мешкала разом із сином та перебувала на його утриманні, тому відсутні підстави в задоволенні вимог про встановлення факту постійного проживання та перебування на утриманні.
Відзив на апеляційну скаргу Фонду не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, думку представника Фонду Бершадську Л.С., яка у повному обсязі підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги, просила їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, заявника ОСОБА_1 та її представника адвоката Карнаух Т.В., які, кожна окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що заявниця народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , є пенсіонеркою, що встановлено паспортом (а.с.4), посвідченням (а.с.26). ОСОБА_2 доводиться рідним сином заявниці, що встановлено свідоцтвом (а.с.30, 43). Заявниця та ОСОБА_2 з 28 грудня 2001 року проживали разом в квартирі АДРЕСА_1 , що встановлено довідкою (а.с.27), актом (а.с.135, 140) показаннями свідка ОСОБА_3 
ОСОБА_2 за липень 2018 року - червень 2019 року отримав заробітну плату у сумі 247432 грн. 34 коп., що встановлено довідкою (а.с.44).
Заявниця за липень 2018 року - червень 2019 року отримала пенсію у сумі 22831 грн. 48 коп., що встановлено довідками (а.с.55, 77).
Заявниця та ОСОБА_2 дбали один про одного, мали сімейні стосунки, що вбачається з показань свідка ОСОБА_3 
ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві настала смерть ОСОБА_2 , що встановлено свідоцтвом (а.с.60), актом (а.с.7-25).
31 січня 2020 року заявниця звернулась до Фонду соціального страхування України управління виконавчої дирекції фонду в Дніпропетровській області Криворізьке відділення для отримання виплат по втраті годувальника. 
Листами від 7 лютого 2020 року та 16 грудня 2020 року їй було відмовлено та роз`яснено, щоб вона звернулася до суду та отримала судове рішення, що встановлено листом (а.с.28-29, 147), заявою (а.с. 112-113, 116).
ОСОБА_1 було призначено щомісячну страхову виплату, як особі, яка має на неї право в разі смерті потерпілого, у сумі 5167,50 грн. з 29.07.2019 року - безстроково, а також було перераховано виплату з 01.03.2020 року у сумі 5735, 92 грн., що встановлено постановами (а.с. 114,115).
ОСОБА_1 має ще одного сина- ОСОБА_4 , який працює електрогазозварювальником ручного зварювання 5 розряду Будівельно-монтажного управління, його заробітна плата за період з березня 2020 року по серпень 2020 року складає 87467, 19 грн., його дружина ОСОБА_5 , працює бібліотекарем у Криворізькій загальноосвітній школі №41, її заробітна плата складає з березня 2020 року за серпень 2020 року 37712,12 грн., також на його утриманні перебуває двоє дітей, з яких син ОСОБА_6 є студентом 2 курсу механіко-машинобудівного факультету, що встановлено копією трудової книжки (а.с. 103-106), довідкою (а.с. 107), довідкою про доходи (а.с. 108), довідкою (а.с. 109), витягом з державного реєстру (а.с. 110), довідку з Нова-ком (а.с. 11), довідкою (а.с. 117).
Суд першої інстанції, задовольняючи заяву  ОСОБА_1  на підставі досліджених і оцінених доказів, керуючись нормами закону, зазначеними у судовому рішенні, виходив з того, заявниця та її син  ОСОБА_2  проживали разом, дохід ОСОБА_2  значно, більш чим в десять разів, перевищував дохід заявниці, тому є підстави вважати, що заявниця перебувала на утримання померлого.
Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись із викладеними в апеляційній скарзі доводами скаржника, виходячи з наступних підстав.
За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні справи по суті дотримався зазначених вимог закону.
За нормами ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Як встановлено положеннями ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Частиною другою цієї норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Суд першої інстанції на підставі досліджених доказів, допиту свідка ОСОБА_3 (сусіда заявниці та її померлого сина) встановив, що заявниця та її син ОСОБА_2 проживали разом, що дохід ОСОБА_2 значно, більш чим в десять разів, перевищував дохід заявниці, тобто суд встановив, що ОСОБА_1 перебувала на повному утриманні свого померлого сина.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
У п.8 зазначеної постанови роз`яснено, що перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
З огляду на зазначене, встановивши, що допомога, яка надавалась померлим сином своїй матері ОСОБА_1 , була для заявниці хоч і не єдиним, проте постійним і основним джерелом засобів до існування, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість задоволення її вимог.
На підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, про наявність правових підстав вважати встановленим факт перебування ОСОБА_1 на утриманні її сина - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок нещасного випадку на виробництві.
Посилання Фонду на те, що ОСОБА_1 , звертаючись, саме з заявою в 2020 році тим самим підтверджує, що встановлення факту сумісного мешкання однією сім`єю з її померлим сином необхідно їй для набуття права на отримання страхових виплат, а отже є спір про право який розглядається в позовному провадженні, колегія суддів відхиляє.
Необхідно ураховувати, що у кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасника провадження на предмет існування спору про право.
Як повідомила ОСОБА_1 у своїй заяві, встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні сина пов`язане з подальшим вирішенням питання отримання страхових виплат по втраті годувальника.
Відповідно до п.6 ст.42 Закону України «Про загальнобовязкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.
З постанови Криворізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 11 січня 2020 року №0405/24776/24776/1 вбачається, що Фондом, ОСОБА_1 , як матері потерпілого ОСОБА_2 , який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві було призначено щомісячну страхову виплату в сумі 5167,50 грн., починаючи з 29.07.2019 р. (дня смерті сина) безстроково (а.с.114).
З постанови Криворізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 17 квітня 2020 року №0405/24776/24776/3 видно, що Фондом, ОСОБА_1 , як матері потерпілого ОСОБА_2 , який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві була призначена перерахована щомісячна страхова виплата з 01.03.2020 в сумі 5735,92 грн, безстроково (а.с.115).
При цьому, системно проаналізувавши відповіді Фонду від 7 лютого 2020 року та 16 грудня 2020 року на заяви ОСОБА_1 про призначення одноразової допомоги сім`ї у разі смерті потерпілого можливо дійти висновку, що право ОСОБА_1 за умови надання відповідних документів (довідки про склад сім`ї померлого, в тому числі про тих, хто перебував на його утриманні або відповідного рішення суду) Управління виконавчої дирекції Фонду в Дніпропетровській області не заперечувало.
Разом із тим, само по собі посилання Управління виконавчої дирекції Фонду в Дніпропетровській області на існування спору про право не може беззаперечно свідчити про наявність такого спору.
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, колегія суддів вважає необгрунтованими.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374, ст.376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заінтересованої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській областізалишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 16 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: