ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2026/21 Справа № 202/4697/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
при секретарі         -        Кравченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2020 року
по справі за заявою  ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПривтаБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:
В серпні 2020 року до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява  ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПривтаБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12.11.2020 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та винести нову, якою задовольнити заяву Відповідача 2 та скасувати заходи забезпечення позову, вжиту ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська 20.12.2010 року.
У відзиві Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" на апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2020 року просить апеляційну скаргу апелянта відхилити, а ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12.11.2020 року - залишити без змін.
Відзивів на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2020 року від інших учасників справи до суду не надходило.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 03 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з заявою про скасування заходів забезпечення позову, в якій просить скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 20.12.2020 року у справі № 2-5053/10, а саме скасувати арешт, накладений на все рухоме і нерухоме майно та грошові кошти ОСОБА_1 .
В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 зазначає, що після ухвалення рішення по справі пройшло десять років, а представник позивача не звернувся за отриманням виконавчого листа. Посилаючись на положення ч. 7 ст. 158 ЦПК України зазначав, що після ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Зазначає, що підстави для продовження дії заходів забезпечення позову у вигляді арешту майна та грошових коштів відсутні.
Згідно з ч.1 п.1-10 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Відповідно до ч. 7-8 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2010 року накладено арешт на майно, що належить відповідачу - ОСОБА_2 в межах заявлених позовних вимог у розмірі 10 432, 3 Євро, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ № 417/218 складає 109 747, 80 грн.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2010 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 109 747,81 грн., судовий збір у розмірі 1 097,48 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120, 00 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Акцент - Банк", ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 200 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму у розмірі 1 950,00 грн. за надання юридичних послуг та витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права.
Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2010 року набрало законної сили.
Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 змінив ім`я на ОСОБА_1 , актовий запис № 88 від 09.10.2009 року.
Згідно листа Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04.09.2020 року на виконанні у відділ перебувало виконавче провадження № 28717763 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5053 від 10.02.2011 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у розмірі 41 453, 26 грн. Керуючись статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на той час), 27.05.2014 року державним виконавцем Москаленко В.В винесено постанову про повернення виконавчого документа на підставі пункту 2 частини 1 статті 47, у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.
Аналіз правових норм глави 10 розділу І ЦПК України, якими врегульовано поняття і порядок забезпечення позову дає можливість зробити висновок про те, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють протягом строку, встановленого процесуальним законом (частини 7-10 статті 158 ЦПК України). Водночас, підставою для скасування заходів забезпечення позову на розсуд суду можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку позивача при вирішенні питання про забезпечення позову тощо, а також обставини, зазначені в частині 13 статті 158 ЦПК України.
Відповідно до ч.ч. 1, 7, 8 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22грудня 2006року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
Отже, як вбачається з матеріалів справи, предметом позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПривтаБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк",  ОСОБА_2 є - стягнення заборгованості. 
А тому, відмовляючи у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПривтаБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що на даний час будь-які відомості про виконання рішення суду у повному обсязі відсутні, а тому підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта, що вжиті заходи забезпечення позову відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України мають бути скасовані оскільки положення даної статті скасовує відповідальність відповідача у разі не пред`явлення позивачем виконавчого листа протягом дев`яноста днів після набрання чинності рішення суду, колегія суддів ставиться критично, оскільки на даний час будь-які відомості про виконання рішення суду у повному обсязі відсутні, а скасування заходів забезпечення позову може реально перешкодити виконанню рішення суду або взагалі зробити його виконання неможливим.
Окрім того, посилання апелянта, що позивачу було повернуто виконавчий лист без виконання та на теперішній час в органах виконавчої служби відсутні виконавчі листи щодо виконання рішення суду, а тому існують всі підстави для скасування заходів забезпечення позову, є безпідставними, оскільки матеріали цивільної справи не містять підтвердження про повне виконання рішення суду, а повернення виконавчого документа не позбавляє стягувача повторно пред`явити виконавчий лист до виконання.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскарженій частині - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 травня 2020 року - залишити без змін.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 149, 150, 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
       
Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича 

                        М.Ю.Петешенкова