02.03.21
22-ц/812/519/21
Провадження № 22-ц/812/519/21 Головуючий суду першої інстанції Гуденко О.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 року              м. Миколаїв Справа 490/5665/17
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Царюк Л.М., 
суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М., 
із секретарем судового засідання – Біляєвою В.М., 
за участю: представника позивача – Колодяжної Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2021 року, постановлену під головуванням судді Гуденко О.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якої складено 14 січня 2021 року, про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (далі - ПАТ «Миколаївобленерго») до ОСОБА_1 про стягнення боргу за недораховану електроенергію та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Миколаївобленерго» про визнання недійсним протоколу, 

В С Т А Н О В И В:

21 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 20 листопада 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за недораховану електричну енергію та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про визнання недійсним протоколу. 
Цим рішенням позов Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача борг за недораховану електричну енергію у розмірі 305 523 грн 90 коп. та судові витрати. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. 
В заяві ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні первісного позову; поновити строк для подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.
Доводи заяви обґрунтовував тим, що за його ініціативою 15 липня 2020 року судовим експертом Черніним Я.О. було проведено експертизу його помешкання за адресою АДРЕСА_1 . Експерт виявив, що схема електропостачання у цей об`єкт виконана без порушень законодавства та проектної документації. Ця обставина не могла бути відома йому на момент розгляду справи судом першої інстанції, оскільки експертиза була проведена вже після ухвалення судом рішення по даній справі. Натомість на момент розгляду справи суду першої інстанції не була відома обставина щодо місця фактичного підключення електропроводки, яку представники позивача вважали самовільно підключеною. Це підтверджується показаннями самих контролерів позивача та знайшло своє відображення у судовому рішенні.
Такі обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин у справі в частині наявності самого факту порушення відповідачем Правил користування електричною енергією для населення ( далі – Правил). 
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2021 року у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення того ж суду від 20 листопада 2019 року у справі № 490/5665/17 відмовлено, вказане судове рішення залишено в силі.
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд виходив із того, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не є нововиявленими обставинами у розумінні вимог статті 423 ЦПК України, а тому не можуть вважатися підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , оскаржив її в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, де посилаючись на її необґрунтованість та незаконність, просив її скасувати, скасувати рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2019 року у справі № 490/5665/17 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та розподілити судові витрати. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи судом першої інстанції не була відома обставина щодо місця фактичного підключення електропроводки, яку представники позивача вважали самовільно підключеною. 
Тільки 31 серпня 2020 року під час проведення експертизи помешкання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , експерт виявив, що схема електропостачання у цей об`єкт виконана без порушень законодавства та проектної документації.
Також із постанови суду апеляційної інстанції від 21 вересня 2020 року однозначно не вбачається, яку саме оцінку надав суд вказаному вище висновку експерта.
На час розгляду справи апеляційний судом від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника скаржника, представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).
Ухвала суду відповідає зазначеним вимогам закону.
Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 30 червня 2017 року ПАТ «Миколаївобленерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 305 523 грн 90 коп. боргу, завданого порушенням Правил, затверджених постановою КМУ № 1357 від 26 липня 1999 року, а також стягнення з відповідача судових витрат у сумі 1 600 грн. 
В обґрунтування позову посилалися на те, що 18 березня 2017 року при здійсненні технічної перевірки та дотримання діючих правил представниками (контролерами) позивача за адресою АДРЕСА_1 було виявлено порушення, а саме: «Самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів, електропроводки до електричної мережі, яка не є власністю енергопостачальника скритою електропроводкою поза приладом обліку з порушенням схеми обліку, що неможливо виявити при контрольному огляді. Порушення п. 42 ПКЕЕн». За фактом даного порушення було складено Акт № S-6050, який в подальшому був розглянутий комісією з розгляду актів, яка була проведена без участі споживача, та якою було прийнято рішення, оформлене протоколом № 372 від 07 квітня 2017 року, в якому зазначено про причетність споживача до порушень правил ПКЕЕн, в результаті чого відповідачем було реально спожито, але не враховано приладом обліку та не сплачено обсяг електричної енергії, нарахований відповідно до норм пункту 3.5 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії у розмірі 305 523,90 грн за три роки з 18 березня 2014 року по 18 березня 2017 року.
08 травня 2018 року ОСОБА_1 , в особі його представника адвоката Родікова Т.В., до початку розгляду справи по суті подано зустрічну позовну заяву до ПАТ «Миколаївобленерго», в якій ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним Протокол № 372 від 07 квітня 2017 року про оплату вартості необлікованої електроенергії, посилаючись на те, що вказаний протокол є сфальшованим, оскільки станом на 07 квітня 2017 року його ще не існувало. Так, згідно листа ПАТ «Миколаївобленерго» від 10 квітня 2017 року, надісланого на адвокатський запит, вбачається що акт про порушення № S-6050 від 18 березня 2017 року не розглянутий комісією з розгляду актів, тому станом на 07 квітня 2017 року копію протоколу засідання комісії надати неможливо.
Крім того, сам акт про порушення № S-6050 від 18 березня 2017 року складений зі значними припущеннями фактичних обставин, отже не є належним та допустимим доказом, здобутим з дотриманням необхідної процедури, додаток до нього складено не на місці правопорушення, енергопостачальник не звертався до правоохоронних органів з приводу розкрадання споживачем електроенергії. В акті про порушення не зазначено чітко в чому полягає порушення пункту 42 ПКЕЕн, акт складено без присутності споживача ОСОБА_1 та ним не підписано, самому споживачу чи його уповноваженому представнику не повідомлялося про засідання комісії з розгляду акту 07 квітня 2017 року, а отже само засідання комісії відбулось без його участі. У справі відсутні докази того, що протокол засідання був вручений споживачеві, отже він не набув чинності, а за такого і відсутні підстави для сплати відповідачем нарахованої відповідно до протоколу суми збитків. Акт був складений з порушенням з боку представників ПАТ «Миколаївобленерго». Наголошував на тому, що точку підключення контролери позивача не знайшли. Відповідно до положень пункту 3.1 Методики у разі виявлення у споживача порушень, зазначених у підпунктах 5-7 цього пункту, Методика застосовується за умови виявлення місця підключення до відповідних мереж, про що зазначається в акті про порушення та позначається на схемі. Тому відповідно до пункту 4.7 Методики нарахування обсягу та вартості не облікованої електричної енергії по такому акту є неправомірним. Сам акт не містить даних, що споживачем не надано дозволу на частковий демонтаж оздоблювальних матеріалів для визначення місця підключення, а в акті про порушення це мало бути указано.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2019 року позов ПАТ «Миколаївобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за недораховану електроенергію - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Миколаївобленерго» борг за недораховану електричну енергію у сумі 305 523 грн 90 коп та 1 600 грн судового збору. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Миколаївобленерго» про визнання недійсним рішення про оплату вартості не облікованої електроенергії, оформленого протоколом № 372 від 07 квітня 2017 року - відмовлено.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року вказане рішення суду місцевого суду залишено без змін. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2020 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Родіков Т.В., на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року, відмовлено.
Згідно з частиною 1 статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
При вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною 2 статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 424, 426 ЦПК України.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини 2 статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.  
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.
Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Як вбачається із матеріалів справи, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником відповідача надано як доказ на підтвердження відсутності вини ОСОБА_1 в порушення Правил висновок експерта від 31 серпня 2020 року щодо відповідності проектної документації схеми електропостачання до квартири відповідача.
Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, що не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосується фактів , на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).
Отже з аналізу цих норм вбачається, що апеляційний суд, переглядаючи справу за апеляційною скаргою, може приймати додаткові докази, досліджувати їх та надавати відповідну оцінки у сукупності з іншими доказами, що наявні в матеріалах справи та з приводу яких вже була надана оцінка судом першої інстанції. 
Як встановлено суд апеляційної інстанції прийняв як письмовий доказ наданий відповідачем висновок експерта від 31 серпня 2020 року та долучив його до матеріалів справи. 
При ухваленні судового рішення за результатами перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, апеляційній суд надав оцінку письмовому доказу – висновку експерта від 31 серпня 2020 року, зокрема, «Щодо долученого до матеріалів справи висновку експерта за результатами будівельно-технічної експерти за № 24/16-20 від 31 серпня 2020 року, складеного судовим експертом Черніним Я.О., то колегія виходить з наступного».
Незгода заявника з мотивуванням оцінки цього доказу судом апеляційної інстанції є підставою для оскарження постанови суду апеляційної інстанції в касаційному порядку. Проте посилання заявника на такі обставини як підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є помилковими.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновок експерта № 24/16-20 від 31 серпня 2020 року не надавався саме до суду першої інстанції не має правового значення, оскільки такий доказ був досліджений судом апеляційної інстанції, йому дана відповідна оцінка у сукупності з встановленими судом першої інстанції обставинами та дослідженими доказами.
З огляду на зазначене, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку, що зазначені  ОСОБА_1  обставини та  надані докази – висновок експерта № 24/16-20 від 31 серпня 2020 року, були відомі заявнику під час розгляду справи, надані суду апеляційної інстанції при перегляді рішення суду першої інстанції та їм дана відповідна оцінка, що згідно з приписами пункту 1 частини 2 статті 423 ЦПК України виключає можливість вважати їх нововиявленими обставинами.
Колегія суддів враховує також те, що Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
Колегія суддів вважає, що обставини, які вказані у заяві ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України, оскільки наявність нового доказу та посилання на обставини, які були предметом розгляду судом при ухваленні рішення у справі, не вважаються нововиявленими обставинами, а тому висновок суду про відмову у задоволенні заяви ґрунтується на вимогах закону і не порушує прав та інтересів заявника.
Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції. 
Згідно зі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2021 року залишити без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на ОСОБА_1 .
Керуючись статтями  375, 382 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2021 року, залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України. 

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 02 березня 2021 року.