22-ц/804/426/21 
                                                                                237/2555/20 
                                               
Головуючий у І інстанції Медведський М.Д. Єдиний унікальний номер 237/2555/20     
                             Номер провадження 22-ц/804/426/21 
                              Доповідач Барков В.М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

11 березня 2021 року  м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:
головуючого судді Баркова В. М.,
суддів   Лопатіної М. Ю.,
   Мальцевої Є. Є.,
секретар  Сікора М. М.,  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє Петрик Олександра Вікторівна на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 02 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Грант» про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до відповідача АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» про відшкодування шкоди. В обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що 17 червня 2018 року на 23 км автошляху «Михайлівка-Селидове-Курахове» сталася ДТП за участю автомобіля «CHEVROLET AVEO СПГ», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля ВАЗ 2101, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП пасажир автомобіля ВАЗ 2101 ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події, а водію цього автомобіля ОСОБА_2 та пасажиру ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля CHEVROLET AVEO СПГ» ОСОБА_3 була застрахована в АТ «СК «Мега-Гарант» за страховим полісом АК/3672933, куди вони звернулися із заявами про виплату страхового відшкодування моральної шкоди, шкоди, заподіяної тимчасовою втратою працездатності та відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника. Однак 22 травня 2019 року відповідач повідомив їм про неможливість прийняти остаточне рішення щодо визнання або невизнання події ДТП страховим випадком до моменту набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні № 12018050000000388 від 17 червня 2018 року чим фактично відмовив у страхових виплатах. Враховуючи неведене, просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на лікування в розмірі 10 200 грн. та шкоду, заподіяну тимчасовою втратою непрацездатності в розмірі 26 805,60 грн., стягнути на користь ОСОБА_2 шкоду, заподіяну тимчасовою втратою непрацездатності в розмірі 7 725,60 грн., витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника для ОСОБА_4 , які склали 14 502,50 грн, моральну шкоду в розмірі 27 191,88 грн.
Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 02 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від імені та в інтересах яких діє адвокат Петрик О.В., подали апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення, просили його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги представник позивачів зазначає, що суд першої інстанції помилково вважав єдиним доказом настання цивільно-правової відповідальності вирок суду із встановленням вини особи, оскільки для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 його наявність законом не вимагається в силу положень ч. 2 ст. 1188 ЦК України. Щодо позовних вимог ОСОБА_2 , вони підтверджуються іншими наданими позивачем доказами, а тому відсутність вироку суду відносно ОСОБА_3 не може бути єдиною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» з викладеними в ній доводами не погодився, оскільки вважає, що вони не спростовують фактичних підстав відмови позивачам у відшкодуванні шкоди, спричиненої ДТП. Погоджується із висновком суду щодо неможливості прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування до набуття законної сили вироку у кримінальному провадженні за фактом скоєної  ОСОБА_3 ДТП.
Представник відповідача АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся судовими повістками та просив розглянути справу за його відсутності (т. 1 а.с. 239-240), тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без його участі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачів ОСОБА_5 , яка просила скаргу задовольнити, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанціїї скасувати та позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю, а позовні вимоги ОСОБА_2 - частково, з наступних підстав.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Встановлено, що 17 червня 2018 року приблизно о 10 год. 30 хв. на 23 км автодороги «Михайлівка-Селилдове-Курахове» автомобіль «CHEVROLET AVEO СПГ», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 зіткнувся з автомобілем ВАЗ-2101, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку своєю смугою руху. Внаслідок дорожньо-транспортної події пасажир автомобіля марки ВАЗ 2101 ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці, а пасажир ОСОБА_1 та водій ОСОБА_2 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що оскільки вирок в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 не винесено, його вину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди не встановлено, правових підстав для страхового відшкодування шкоди позивачам з відповідача немає. 
Проте з таким висновком суду погодитися не можна. 
У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України, згідно з яким, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
За змістом цієї норми обов`язок з відшкодування шкоди покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного з них, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).
Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС від 23.09.2020 року за № 199/1100/19.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому відповідно до вимог статті 1188 ЦК України, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.
Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.
При цьому відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності або вироку суду не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.
Крім того, у частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).
Суд першої інстанції вказаного вище не врахував в зв`язку з чим ухвалене ним рішення необхідно скасувати.
Згідно з положеннями ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За фактом дорожньо-транспортної пригоди до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено кримінальне провадження № 12018050000000388 від 17 червня 2018 року та  27 січня 2019 року старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Донецькій області Бурдужа В.М. повідомив ОСОБА_3 про підозру у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження та спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 16-17).
Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Донецькій області Бурдужа В.М. від 30 січня 2019 року  досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні зупинено.
Висновком експерта № 4013 від 18 вересня 2018 року, складеним на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Маріуполя від 11 вересня 2018 року у кримінальному провадженні № 12018050000000388, встановлено, що дії водія ОСОБА_2 з технічної точки зору у причинному зв`язку з настанням ДТП не знаходились, а дії водія ОСОБА_3 , навпаки, знаходились у причинному зв`язку із настанням ДТП. Крім того, водій ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти зіткненню автомобілів, в той час коли водій ОСОБА_2 такої можливості не мав (том 2 а.с. 7-14).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.
Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Апеляційний суд вважає цей висновок допустимим доказом незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, висновок підготовлений особою, яка є атестованим судовим експертом та відповідає положенням статті 102 ЦПК України,
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, не скористався правом на заявлення клопотання про призначення відповідної експертизи у цій справі, не ставив перед судом питання про виклик у судове засідання експерта, який проводив автотехнічну експертизу.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у настанні дорожньо-транспортної пригоди.
З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правову відповідальність водія автомобіля «CHEVROLET AVEO СПГ» ОСОБА_3 було застраховано в АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» на підставі полісу № АК/3672933 від 22 червня 2017 року зі строком дії до 21 червня 2018 року (том 1 а.с. 38).
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зазначено, що: «відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування».
Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах двох неповнолітніх дітей ОСОБА_6 і ОСОБА_7 01 липня 2019 року звернулися до відповідача із заявами про виплату страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, втратою годувальника, із похованням та спорудженням надгробного пам`ятника, із тимчасовою втратою працездатності, із витратами на лікування та придбання лікарських засобів та моральною шкодою в зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю (том 1 а.с. 103-162).
Листами № 22-05/2 та № 22-05/4 від 22 травня 2019 року відповідач відмовив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із відсутністю вироку суду відносно ОСОБА_3 .
Оскільки відсутність вироку суду відносно ОСОБА_3 не означає відсутність його вини для цивільно-правової відповідальності, апеляційний суд вважає, що відповідач незаконно відмовив позивачам у виплаті страхового відшкодування.
Про це свідчить також і позиція МТСБ України, викладена у п. 1 протоколу Президії МТСБ України № 153 від 27 квітня 2006 року, згідно якого постанова суду про накладення адміністративного стягнення не може розглядатися страховиком як єдиний і обов`язковий доказ існування підстав для притягнення особи, відповідальність якої застрахована, до цивільно-правової відповідальності. Цей документ суду має оцінюватися страховиком на рівні з іншими документальними доказами. Відсутність такого документа не може свідчити і про відсутність страхового випадку. На підставі зазначеного страховик має право прийняти рішення щодо виплати страхового відшкодування без наявності рішення суду про притягнення до адміністративної відповідальності особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що відсутність у матеріалах справи доказів притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності не може свідчити про відсутність страхового випадку та відсутності підстав для відшкодування АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» завданої позивачам шкоди в межах суми страхового відшкодування, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована цією страховою компанією.
Крім того, відповідачем не подано жодного доказу на підтвердження відсутності своєї вини, яка презюмується, згідно із ст. 1166 ЦК України.
Таким чином, матеріали справи містять належні та допустимі докази наявності підстав для відшкодування відповідачем шкоди у зв`язку із вчиненням ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди 17 червня 2018 року.
Спірні правовідносини в справі регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Відповідно до пункту 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).
Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду позивачі подали АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» 15 серпня 2018 року, а з заявою про страхове відшкодування звернулися до відповідача 01 липня 2019 року (том 1 а.с. 103, 104, 106, 114, 119, 135, 140, 143, 144, 147, 149, 150).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася 17 червня 2018 року, а з вимогою про стягнення страхового відшкодування за шкоду заподіяна здоров`ю або життю потерпілого позивачі звернулися до відповідача до спливу трирічного строку, підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування відсутні.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 23 Закону № 1961-IV визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Відповідно до п. 24.1. статті 24 Закону № 1961-IV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
З матеріалів справи вбачається, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивачка ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в травматологічному відділенні КЛПУ «Мар`їнська центральна районна лікарня» з приводу: полі травма автодорожня 17 червня 2018 року, закритий уламковий перелам н/з лівого стегна зі зміщенням, закритий перелам обох променевих кісток у типовому місці, закритий перелам обох 5-ти п`ясних кісток кистей, струс головного мозку, рани голови, кистей. Повний курс лікування стаціонарного з 17 червня по 13 липня 2018 року, амбулаторного з 14 липня 2018 року по 21 січня 2019 року (том 1 а.с. 33, 151). 
Під час лікування позивачці була проведена операція з проведення спиці Кіршнера через бугристість лівої великогомілкової кістки вартість якої складає 10 200 грн. (том 1 а.с. 35, 36, 102) і підлягає стягненню з відповідача.
Відповідно до ст. 25 Закону № 1961-IV у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.
Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.
Позивачка ОСОБА_1 є непрацюючою повнолітньою особою.
На момент дорожньо-транспортної пригоди мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складала 3 723 грн. відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік.
Тимчасова непрацездатність ОСОБА_1 тривала з 17 червня 2018 року по 21 січня 2019 року, тобто 219 днів.
Таким чином ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню шкода, заподіяна тимчасовою втратою працездатності в розмірі 26 805 грн. 60 коп.: 219 днів *(3 723 грн. * 12 міс. / 365 днів).
Позивач ОСОБА_2 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень перебував на лікуванні в травматологічному відділенні КЛПУ «Мар`їнська центральна районна лікарня» з приводу: закритий перелам рукоятки грудини, закритий перелам ІХ ребра праворуч, забій правої легені, численні рани кистей та правого колінного суглобу (травма автодорожня 17 червня 2018 року). Повний курс лікування стаціонарного з 17 червня по 04 липня 2018 року, амбулаторного з 05 по 20 липня 2018 року. Отже, його тимчасова непрацездатність тривала 34 дні з яких 24 дні робочих.
ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди працював, за повні два місяці роботи, які передували тимчасовій непрацездатності: квітень та травень 2018 року, йому нараховано 12 877 грн. 05 коп. (3 944 грн. 97 коп. + 8 932 грн. 08 коп.)(том 1 а.с. 48). В цих двох місяцях 40 робочих днів. 
Таким чином середньоденна заробітна плата позивача ОСОБА_2 складала 321 грн. 90 коп.
Отже, шкода, заподіяна тимчасовою втратою працездатності ОСОБА_2 складає 7 725 грн. 60 коп.
Однак, її розмір необхідно зменшити на суму оплати лікарняних листів у 6 085 грн. 32 коп. (том 2 а.с. 24-34), а тому шкода, заподіяна тимчасовою втратою працездатності ОСОБА_2 підлягає відшкодуванню в розмірі  1 640 грн. 28 коп.: 7 725 грн. 60 коп. - 6 085 грн. 32 коп., а відтак позовні вимоги в цій частині необхідно задовольнити частково.
Статтею 261 Закону № 1961-IV встановлено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Таким чином, з відповідача необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі п`ять відсотків від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю позивачів (постанова Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 553/3281/14-ц) та розмір якої складатиме: ОСОБА_1 - 1 850 грн. 28 коп. (5% * (10 200 грн. +26 805 грн. 60 коп.),  ОСОБА_2 - 83 грн. 01 коп. (5% * 1 640 грн. 28 коп.)
Пунктом 27.1 статті 27 Закону № 1961-IV встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п. 27.3. ст. 27 Закону № 1961-IV).
Отже, регламентна виплата за моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, становить 44 676 грн. (12 міс. * 3 723 грн.) і оскільки право на отримання цієї страхової виплати мають п`ять осіб: чоловік ОСОБА_2 , матір ОСОБА_1 , батько ОСОБА_9 та двоє усиновлених дітей померлої ОСОБА_4 , всім їм належить до сплати по 8 935 грн. 20 коп. кожному. Відтак позовні вимоги в цій частині необхідно задовольнити повністю.
Відповідно до статті 27.4. Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
З матеріалів справи вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та смерті ОСОБА_4 позивачем ОСОБА_2 були понесені витрати в розмірі 14 502 грн. 50 коп. (13 656 грн. + 846 грн. 50 коп.), пов`язані із спорудженням надгробного пам`ятника та копанням могили (том 1 а.с. 120-123).
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове про задоволення  позовних вимог ОСОБА_1 та часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 . 
Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання до суду першої інстанції позовної заяви, позивачі мали сплатити судовий збір в розмірі 972 грн. 11 коп. та апеляційної скарги - 1 458 грн. 17 коп.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на загальну суму у розмірі 90 852 грн. 40 коп., що становить 93,46%  від заявленої позивачами суми у розмірі 97 211 грн. 11 коп., та оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору, з відповідача у дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908 грн. 53 коп. (972 грн. 11 коп. х 93,46%) за подачу позову до суду першої інстанції та 1 458 грн. 17 коп. - за подачу апеляційної скарги в зв`язку з тим, що апеляційну скаргу задоволено повністю.
Керуючись ст. 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє ОСОБА_5 - задовольнити.
Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 02 листопада 2020 року - скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Грант» про відшкодування шкоди - задовольнити.
Стягнути з акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Грант» на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на лікування - 10 200 (десять тисяч двісті) грн., у відшкодування шкоди заподіяної тимчасовою втратою працездатності - 26 805 (двадцять п`ять тисяч вісімсот п`ять) грн. 60 коп. та у відшкодування моральної шкоди - 10 785 (десять тисяч сімсот вісімдесят п`ять) грн. 48 коп., а разом - 47 791 (сорок сім тисяч сімсот дев`яносто одну) грн. 08 коп.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Грант» про відшкодування шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Грант» на користь ОСОБА_2 у відшкодування шкоди заподіяної тимчасовою втратою працездатності - 1 670 (одна тисяча шістсот сімдесят) грн. 28 коп., у відшкодування моральної шкоди  - 83 (вісімдесят три) грн. 14 коп., у відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого - 8 935 (вісім тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн. 20 коп. та у відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника - 14 502 грн. 50 коп., а разом - 25 191 (двадцять п`ять тисяч сто дев`яносто одну) грн. 12 коп.
Стягнути з акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Грант» на користь ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , у відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого - 8 935 (вісім тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн. 20 коп.
Стягнути з акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Грант» на користь ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , у відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого - 8 935 (вісім тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн. 20 коп.
Стягнути з акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Грант» у дохід держави у відшкодування судового збору за розгляд позовної заяви в сумі - 908 (дев`ятсот вісім) грн. 53 коп. та за розгляд апеляційної скарги - 1 458 (одну тисячу чотириста п`ятдесят вісім) грн. 17 коп., а разом - 2 366 (дві тисячі триста шістдесят шість) грн. 70 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 16 березня 2021 року.

Судді       В. М. Барков

Є. Є. Мальцева

М. Ю. Лопатіна