ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/2954/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М, при  секретарі – Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі одного окладу за військовим званням.
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що його вислуга років на військовій службі становить 10 років 1 місяць, що підтверджується витягом з наказу про виключення зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення, а тому останній має право на одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Також зазначає, що враховуючи положення наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 01.06.2020 № 180 він має право на матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, оскільки вона відноситься до складу грошового забезпечення. Тому, на переконання позивача, відмова відповідача у виплаті йому вищевказаних виплат є протиправною.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апелянт зазначає, що позивач був військовослужбовцем Державної спеціальної служби транспорту, проходив військову службу у званні солдата та старшого солдата, навчальний заклад не закінчив та не отримав військового офіцерського звання, тобто не мав статусів визначених пунктом 2 Постанови КМУ №393 від 17.07.1992 року. Відповідно до пункту 1 Постанови КМУ №393 від 17.07.1992 року безперервна вислуга років позивача, складає 7 років 10 місяців 21 день (з 23.05.2012 по 15.04.2020). Посилання суду першої інстанції на вимоги статей 1-2 та 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» як на підставу додаткового зарахування позивачу вислуги років часу навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіта, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби на думку відповідача є порушення норм матеріального права.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно витягу з особової справи старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 станом на 15.04.2020 року безперервна вислуга років становить 07 років 1 місяць 21 день; календарна вислуга років – 10 років 01 місяць 05 днів; пільгова вислуга років – 01 рік 08 місяців 14 днів. 
17.04.2020 року позивача виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення на підставі підпункту «а» частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту), що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.04.2020 року № 100. Також у витязі зазначено, що він має вислугу років на військовій службі: календарну – 10 років 01 місяць; пільгову – 01 рік 08 місяців. 
16.05.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити нарахування та виплату йому грошових коштів за вислугу років 10 років 01 місяць та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у 2020 році.
Листом від 25.05.2020 року № 821 Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України повідомила позивача, зокрема, про те, що виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги. Протягом проходження ним військової служби починаючи з 01.01.2020 року по день виключення із списків військової частини НОМЕР_1 (17.04.2020 року) від нього рапорту про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не отримувалось, заява від 16.05.2020 року написана ним вже в статусі військовозобов`язаного, отже не може бути підставою для нарахування такої допомоги. Надбавка за вислугу років на військовій службі йому нараховувалась та виплачувалась у розмірі, визначеному відповідно розділу IV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України від 07.06.2018 року №260 та вказаної ним у заяві вислуги років. 
Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Згідно з частиною 2  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
Відповідно до частини другої  статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
За приписами частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення  визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі по тексту – Порядок № 260).
Відповідно до пункту 2 розділу ХХХІІ Порядку № 260 у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.
Згідно з пунктом 8 розділу ХХХІІ Порядку № 260 для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року  № 393  «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (зі змінами).
З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше» та відповідно пункту 2 розділу ХХХІІ Порядку № 260 «вислуги десять календарних років і більше».
В свою чергу положення Порядку № 393, на які посилається апелянт, відповідно до пунктом 8 розділу ХХХІІ Порядку № 260 застосовуються для визначення розміру одноразової грошової допомоги.
Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року  у справі №806/2104/17.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується та апелянтом не заперечується, що календарна вислуга років ОСОБА_1 становить 10 років 01 місяць 05 днів. Отже, умова про наявність 10 і більше років вислуги (в тому числі календарної) дотримана. 
Оскільки інші підстави відмови, крім недостатності років вислуги, у призначенні грошової допомоги відсутні, відповідно ОСОБА_1 має право на таку виплату.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.
За правилами  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями  315,  316,  321,  322,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                    суддя                                        І.О.Лічевецький

Суддя                                        В.П.Мельничук

Суддя                                        О.М.Оксененко