ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/557/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шрамко Ю.Т.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 березня 2021 року                                                                                     м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.
за участю секретаря судового засідання                    Головченко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 25 лютого 2019 року (повний текст складено 25 лютого 2019 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промотор Київ» до Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Головного управління ДФС у м.Києві, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача №0047241409 від 13 вересня 2018 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 25 лютого 2019 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачем було допущено перевищення лімітів залишку готівки в касі, а тому до нього правомірно застосовано штрафні санкції.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що готівка не може вважатись понадлімітною, якщо вона була здана до обслуговуючого банку не пізніше наступного дня або використана в поточній діяльності підприємства, що підтверджується відповідними квитанціями та касовими ордерами.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2019 апеляційну скаргу ГУ ДФС у м.Києві задоволено, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2019 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ТОВ «Промотор Київ» відмовлено повністю.
Постановою Верховного Суду від 21.01.2021 касаційну скаргу ТОВ «Промотор Київ» задоволено частково, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2019 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд зазначив, що на підтвердження відсутності у період з 1 липня 2018 року по 29 серпня 2018 року понадлімітної готівки у касі підприємства на кінець робочого дня і не зданої ним відповідно до вимог Положення №148, позивачем надано до суду відповідні квитанції на підтвердження здавання готівкової виручки, видаткові касові ордери (на виплату зарплати (відпускних); здача торгової виручки; повернення безпроцентної фінансової допомоги; внесення коштів за надані послуги), касові книги за липень-серпень 2018 року, проте, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки вказаним доводам.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29 серпня 2018 року відповідачем проведено фактичну перевірку ТОВ «Промотор Київ» по вул. Сім`ї Сосніних, 59, корп. 51 в м. Києві, за результатами якої складено акт (довідку) фактичної перевірки від 29 серпня 2018 року №1526/26/15/14/40273984 (а.с.13-14 т.1), яким встановлено перевищення ліміту каси підприємства в сумі 324800,46 грн, чим порушено п.15 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148 (далі - Положення №148).
На підставі вказаного Акту перевірки відповідачем винесено  податкове повідомлення-рішення від 13 вересня 2018 року №0047241409 (а.с.11 т.1), яким за порушення норм регулювання обігу готівки до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штраф) у розмірі 649600,92 грн.
Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся з до суду з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про необґрунтованість тверджень відповідача щодо перевищення у період з 01.07.2018 по 29.08.2018 ліміту каси ТОВ «Промотор Київ» в сумі 324800,46 грн.
За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного оскарження, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
В силу ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин), установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також  постійними представництвами нерезидентів, через які  повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність,  норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день.
Правила визначення ліміту каси на законодавчому рівні до 4 січня 2018 року були закріплені у Положенні про ведення касових операцій у національній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 (далі - Положення №637).
Згідно з підпунктом 5.1 Положення №637 строки здавання підприємствами готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки в банках визначаються підприємством і встановлюються за погодженням з відповідним банком (у якому відкрито рахунок підприємства, на який зараховуються кошти) відповідно до таких вимог: а) для підприємств, що розташовані в населених пунктах, де є банки, - щодня (у день надходження готівкової виручки (готівки) до їх кас); б) для підприємств, у яких час закінчення робочого дня (зміни), що встановлений правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності відповідно до законодавства України, не дає змогу забезпечити здавання готівкової виручки (готівки) в день її надходження, - наступного за днем надходження готівкової виручки (готівки) до каси дня; в) для підприємств, що розташовані в населених пунктах, де немає банків, - не рідше ніж один раз на п`ять робочих днів. 
Установлені згідно із зазначеними вимогами строки здавання готівкової виручки (готівки) підприємствами узгоджуються з банком і визначаються в договорах банківського рахунку між підприємствами та банками. 
Якщо підприємство в окремі дні не має перевищення ліміту каси, то таке підприємство може в ці дні не здавати в установлені строки готівку. 
Відповідно до пп.5.2 Положення №637, установлення ліміту каси проводиться підприємствами самостійно на підставі розрахунку встановлення ліміту залишку готівки в касі (додаток 8), що підписується головним (старшим) бухгалтером та керівником підприємства (або уповноваженою ним особою). До розрахунку приймається строк здавання підприємством готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки в банках, визначений відповідним договором банківського рахунку. Для кожного підприємства та його відокремленого підрозділу складається окремий розрахунок встановлення ліміту залишку готівки в касі. 
Установлений ліміт каси затверджується внутрішніми наказами (розпорядженнями) підприємства. Для відокремлених підрозділів ліміт каси встановлюється і доводиться до їх відома відповідними внутрішніми наказами (розпорядженнями) підприємства - юридичної особи. 
Згідно з п.5.3 Положення № 637 ліміт каси підприємства встановлюють на підставі розрахунку середньоденного надходження готівки до каси або її середньоденної видачі з каси, за рішенням керівника підприємства або уповноваженої ним особи.
05 січня 2018 року набрало чинності Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148 (надалі також - Положення №148).
Пунктом 1-2 вказаної Постанови зобов`язано суб`єктів господарювання до 30 червня 2018 року (включно): розробити та затвердити порядок оприбуткування готівки в касі та порядок розрахунку ліміту каси з урахуванням норм Положення про ведення касових операцій; користуватися лімітами каси, установленими та затвердженими до набрання чинності цією постановою.
Пунктом 1 Положення №148 передбачено, що воно розроблено відповідно до Закону України «Про Національний банк України» і визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - підприємства), органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (далі - установи), фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність (далі - фізичні особи - підприємці) (далі разом у тексті - суб`єкти господарювання), фізичними особами).
Підпунктом 16 п.3 Положення №148 передбачено, що ліміт залишку готівки в касі (далі - ліміт каси) - граничний розмір суми готівки, що може залишатися в касі в позаробочий час та забезпечити роботу на початку наступного робочого дня.
За змістом п.15 Положення №148, установи/підприємства мають право тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) у межах, що не перевищують самостійно встановлений ними ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує самостійно встановлений ліміт каси, здається до банків для її зарахування на банківські рахунки.
Відповідно до п.48 Положення №148, установа/підприємство визначає і встановлює за погодженням з банком (у якому відкрито рахунок установи/підприємства, на який зараховуються кошти) строки здавання ним готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки в банках відповідно до таких вимог: 1) для установ/підприємств, розташованих у населених пунктах, де є банки - щодня [у день надходження готівкової виручки (готівки) до їх кас]; 2) для підприємств, у яких час закінчення робочого дня (зміни), установлений правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності відповідно до законодавства України, не дає змогу забезпечити здавання готівкової виручки (готівки) у день її надходження, - наступного за днем надходження готівкової виручки (готівки) до каси дня; 3) для установ/підприємств, розташованих у населених пунктах, де немає банків, - не рідше ніж один раз на п`ять робочих днів.
Згідно з п.50 Положення №148 установа, підприємство, небанківська фінансова установа на підставі цього Положення та з урахуванням особливостей роботи зобов`язані розробити та затвердити внутрішнім документом порядок розрахунку ліміту каси установи, підприємства, небанківської фінансової установи та їх відокремлених підрозділів. У розрахунку враховується строк здавання установою, підприємством, небанківською фінансовою установою готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки в банках, визначений відповідним договором банківського рахунку. Ліміт каси установи, підприємства, небанківські фінансові установи встановлюють на підставі розрахунку середньоденного надходження готівки до каси або її середньоденної видачі з каси за рішенням керівника установи, підприємства, небанківської фінансової установи або уповноваженої ним особи.
При цьому, відповідно до п.53 Положення №148 ліміт каси вважається нульовим, якщо установою/підприємством його не встановлено (незалежно від причин такого невстановлення). Уся готівка, що перебуває в касі установи/підприємства на кінець робочого дня і не здана нею/ним відповідно до вимог цього Положення, уважається понадлімітною, якщо установою/підприємством ліміт каси не встановлено (незалежно від причин такого невстановлення).
Колегія суддів звертає увагу, що наказом директора ТОВ «Промотор Київ» від 13.10.2016 №09 затверджено графік роботи товариства з 09:00 до 18:00 та наказом від 01.06.2017 №13 затверджено ліміт каси у розмірі 33500,00 грн (а.с.170-171 т.1).
Колегія суддів звертає увагу, що норми Положення №148 не передбачають скасування попередньо встановлених лімітів каси установи, а встановлюють обов`язок підприємств до 30 червня 2018 року розробити та затвердити внутрішнім документом порядок розрахунку ліміту каси установи, підприємства, небанківської фінансової установи та їх відокремлених підрозділів. При цьому, ліміт каси установи, підприємства, небанківські фінансові установи встановлюють на підставі розрахунку середньоденного надходження готівки до каси або її середньоденної видачі з каси за рішенням керівника установи, підприємства, небанківської фінансової установи або уповноваженої ним особи.
В той же час, з Розрахунку №1 встановлення ліміту залишку готівки в касі ТОВ «Промотор Київ» від 01.06.2017 вбачається, що ліміти встановлені з розрахунку середньоденного надходження, що повністю відповідає вимогам Положення №148.
Наведене свідчить про необґрунтованість твердження контролюючого органу про нульовий ліміт каси позивача в період з 01 липня 2018 року по 29 серпня 2018 року.
Водночас, пунктами 18 та 54 Положення №148 визначено випадки, за яких готівка не вважається понадлімітною, відповідно до яких установи/підприємства мають право зберігати у своїй касі готівку, одержану в банку для виплат, що належать до фонду оплати праці, а також пенсій, стипендій, дивідендів (доходу) понад установлений ліміт каси протягом п`яти робочих днів, уключаючи день одержання готівки в банку. Готівка для проведення таких виплат працівникам віддалених відокремлених підрозділів підприємств залізничного транспорту та морських портів може зберігатися в касах таких установ/підприємств понад установлений ліміт каси протягом десяти робочих днів, уключаючи день одержання готівки в банку. Готівка, одержана в банку на інші виплати, видається установою/підприємством своїм працівникам у той самий день. Суми готівки, одержані в банку і не використані за призначенням протягом установлених пунктом 18 розділу II цього Положення строків, повертаються установою/підприємством до банку не пізніше наступного робочого дня банку або можуть залишатися в його касі (у межах установленого ліміту). Установа/підприємство має право зберігати в касі готівку для виплат, які належать до фонду оплати праці та здійснюються за рахунок готівкової виручки, понад установлений ліміт каси протягом трьох робочих днів з дня настання строків цих виплат у сумі, зазначеній у переданих до каси відомостях на виплату готівки.
Готівка не вважається понадлімітною в день її надходження, якщо вона здана в сумі, що перевищує встановлений ліміт каси, до обслуговуючих банків не пізніше наступного робочого дня банку або видана для використання установою/підприємством відповідно до законодавства (без попереднього здавання її до банку і одночасного отримання з каси банку) наступного дня на потреби, пов`язані з діяльністю установи/підприємства. Готівка не вважається понадлімітною в день її надходження, якщо вона надійшла до кас підприємств у вихідні та святкові дні та здана в сумі, що перевищує встановлений ліміт каси, до обслуговуючих банків наступного робочого дня банку та підприємства або видана для використання підприємством відповідно до законодавства (без попереднього здавання її до банку і одночасного отримання з каси банку) наступного робочого дня на потреби, пов`язані з діяльністю підприємства.
Отже, не вважається понадлімітною готівка, якщо вона, зокрема: здана до обслуговуючих банків не пізніше наступного робочого дня; видана наступного дня для використання на потреби, пов`язані з діяльністю установи/підприємства; одержана в банку для виплат, що належать до фонду оплати праці, а також пенсій, стипендій, дивідендів (доходу) понад установлений ліміт каси протягом п`яти робочих днів.
З матеріалів справи вбачається, що грошові кошти, які залишали в касі підприємства ТОВ «Промотор Київ» на кінець дня в період з 01 липня 2018 року по 29 серпня 2018 року були здані не пізніше наступного робочого дня до обслуговуючого банку, що підтверджується відповідними квитанціями про здійснення касових операцій з внесення коштів на рахунок ТОВ «Промотор Київ» в розмірі більшому, ніж розмір залишку грошових коштів в касі підприємства за попередній день (а.с.34-72 т.1), а також видатковими касовими ордерами для здачі торгової виручки в банк за вказаний період (а.с.74-76,78-80, 82-83, 86-88, 90-99, 101-111, 113, 115, 117-121 т.1), з урахуванням інформації з касової книги підприємства позивача за липень-серпень 2018 року (а.с.122-168 т.1).
Також, частина грошових коштів, що залишалась в касі підприємства на кінець дня, наступного дня використовувалась для здійснення виплат, що належать до фонду оплати праці (виплата зарплати, авансових платежів, відпускних), а також видавалась на потреби, пов`язані з діяльністю підприємства, що підтверджується видатковими касовими ордерами (а.с.73, 77, 81, 84-85. 89, 100, 112, 114, 116 т.1).
Наведене в повному обсязі спростовує твердження контролюючого органу про порушення позивачем п.15 Положення №148 та свідчить про відсутність підстав для застосування до ТОВ «Промотор Київ» штрафних санкції, передбачених п.1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» на суму 649600,92 грн., а отже, податкове повідомлення-рішення від 13 вересня 2018 року №0047241409 є протиправним та підлягає скасуванню.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Зокрема, в п.30 Рішенні Європейського Суду з прав людини від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», зазначено, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно з п.29 Рішення Європейського Суду з прав людини від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain» пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, а окремі порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
До завершення судових дебатів позивачем заявлено клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 1 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
За нормами п.4 ч.1 ст.322 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням, зокрема, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
За змістом ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 4 наведеної статті передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції матеріали справи містять копії договору про надання правової допомоги від 04.02.2021, укладеного ТОВ «Промотор Київ» з адвокатом Івановою Н.С., додатку №1 від 04.02.2021 до вказаного договору, яким встановлено, що гонорар адвоката становить 15000,00 грн з огляду на обсяг погоджених сторонами робіт: попередня консультація, ознайомлення з матеріалами справи та формування правової позиції - 3000,00 грн; підготовка додаткових пояснень, формування додатків до нього та подання його до суду і направлення іншим сторонам по справі - 4000,00 грн; представництво інтересів клієнта в суді другої інстанції - 8000,00 грн, платіжного доручення №3112 від 24.02.2021 про оплату послуг адвоката, ордер серії АА №1066509 від 04.02.2021 (а.с.143-146, 148 т.2). 
В судовому засіданні представником позивача також подано до суду акт приймання-передачі виконаних робіт №1 від 02.03.2021 на підтвердження фактичного виконання послуг за договором про надання правової допомоги від 04.02.2021 на загальну суму 15000,00 грн.
Натомість, відповідачем не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу і не наведено жодних заперечень щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, жодних обґрунтувань неспівмірності заявлених витрат відповідачем надано не було, що позбавляє суд повноважень здійснювати перевірку витрат позивача на правничу допомогу на предмет їх співмірності.
З наведеного вбачається наявність підстав для відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у м.Києві, як суб`єкта владних повноважень, який виступав відповідачем у даній справі витрат позивача на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, в розмірі 15000,00 грн, понесення яких підтверджується наявними в матеріалах справи належними, допустимими та достатніми доказами.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м.Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 25 лютого 2019 року - залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м.Києві (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ 39439980) на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Промотор Київ» (код ЄДРПОУ 40273984, 03148, м.Київ, вул.Сім`ї Сосніних, 9, корп. 51) витрати на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн (п`ятнадцять тисяч грн 00 коп.).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню..
Повний текст постанови виготовлено 09 березня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                Н.В.Безименна

Судді                                                                                                    Л.В.Бєлова

                                                                                                    А.Ю.Кучма