ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 2-117/09	Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/80/21 	Суддя - доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 351000000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Дикун С. І., Парандюк Т. С., 
за участю секретаря - Боднар Р.В. 
та стягувача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №2-117/09 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 — адвоката Кметика Володимира Степановича на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2020 року про закриття провадження, ухвалену суддею Позняк В.М., повний текст якої складений 28 жовтня 2020 року, у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягувач — ОСОБА_1 , орган ДВС — відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), -

В С Т А Н О В И В:
у липні 2020 року  ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню дублікат виконавчого листа №607/7887/14-ц виданий Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 24 вересня 2014 року та зобов`язати відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області винести постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із повним та фактичним виконанням рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08 грудня 2009 року у справі № 2-117/09.
В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_2 зазначив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2009 року з нього на користь ОСОБА_1 стягнуто борг в розмірі 4 089 907,50 гривень, 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 216 409,29 гривень, 1 700,00 гривень сплаченого держмита та 30,00 гривень витрат на ІТЗ судового процесу. 26 березня 2015 року Першим відділом ДВС Тернопільського міського управління юстиції за заявою ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження з виконання судового рішення в справі №607/7887/14-ц згідно дубліката виконавчого листа №607/7887/14-ц, який видано 24 вересня 2014 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області. Покликається на те, що рішення суду виконано поза межами виконавчого провадження у добровільному порядку, що підтверджується укладеним між сторонами 03 липня 2015 року договором про повернення боргу та розпискою. Належність підписів стягувача у вказаному договорі про повернення боргу та листі в ДВС про повернення дубліката виконавчого листа у зв`язку з його фактичним виконанням в повному обсязі підтверджується висновками чотирьох судово-почеркознавчих експертиз, а також постановою про закриття кримінального провадження від 15 липня 2020 року. Крім цього, звертає увагу суду, що частину коштів для погашення позики боржник зняв з депозитного рахунку, який був відкритий в ПАТ “Діамантбанк”, про що свідчать виписки з банку про зняття коштів за період з 06 січня 2015 року по 20 січня 2016 року на загальну суму 134 134,00 доларів США та платіжні доручення. Решту суми позичив у знайомих, про що ним було написано розписки, копії яких приєднано до заяви. Крім цього, постановою Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року встановлено факт виконання ним рішення суду поза межами строку, встановленого ст.25 Закону України “Про виконавче провадження”.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2020 року провадження у справі за заявою боржника у виконавчому провадженні Сопронюка Анатолія Івановича, стягувач — ОСОБА_1 , орган ДВС — відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання дубліката виконавчого листа №607/7887/14-ц, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 24 вересня 2014 року таким, що не підлягає виконанню та зобов`язання винести постанову про закінчення виконавчого провадження — закрито на підставі пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України.
Роз`яснено ОСОБА_2 його право на звернення до суду із вказаними позовними вимогами у порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження.
Відновлено виконання за дублікатом виконавчого листа №607/7887/14-ц, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 24 вересня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 суми неповернутого основного боргу в розмірі 4 089 907,50 гривень, 3% річних від простроченої суми в розмірі 216 409,29 гривень, 1 700,00 гривень сплаченого держмита та 30,00 гривень витрат на ІТЗ судового процесу, яке було зупинено ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 серпня 2020 року (том 2, а.с. 174-177).
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2  — адвокат Кметик Володимир Степанович просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що вона прийнята з порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_2 — адвокат Кметик В.С. зазначив, що участі в судовому засіданні 23 жовтня 2020 року при розгляді справи ОСОБА_2 , його представник Кметик В.С. не брали, у зв`язку з перебуванням у відрядженні в Республіці Болгарія з 20 жовтня 2020 року по 24 жовтня 2020 року, що свідчить клопотання про відкладення розгляду справи від 16 жовтня 2020 року з долученим до клопотання електронним квитком.
Стягувач своїм правом на відзив не скористався.
У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційної скарги не визнав, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.
Представник ДВС — відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 4600115742908.
Також втретє не з`явився в судове засідання представник ОСОБА_2 — адвокат Кметик В.С., який належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №4000115742924. Відносно причини неявки адвокат Кметик В.С. зазначає вдруге, що зайнятий в іншому процесі, про те підтверджуючих доказів суду з цього приводу не подав, тому підстави причини неявки вважати поважною немає, в зв`язку з чим відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Закриваючи провадження, суд першої інстанції виходив із того, що наявність спору між сторонами щодо підстав припинення зобов`язання за договором не може бути перешкодою для звернення із позовною заявою в порядку позовного провадження ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання зобов`язання припиненим, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, бо у світлі практики ЄСПЛ це означало би порушення права на справедливий суд у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому, зважаючи на наявність спору про право, про що свідчить заперечення стягувача ОСОБА_1 , а також наявність в провадження Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільної справи №607/4131/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору від 03 липня 2015 року недійсним, слід закрити провадження по справі.
Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми процесуального права.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2009 року в цивільній справі №2-117/09 стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 4 089 907,50 гривень, 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 216 409,29 гривень, 1 700 гривень сплаченого держмита та 30 гривень витрат на ІТЗ судового процесу.
26 березня 2015 року Першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження за заявою ОСОБА_1 згідно до дубліката виконавчого листа в справі №607/7887/14-ц, який видано 24 вересня 2014 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.
Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню ОСОБА_2 посилається на відсутність в нього обов`язку перед стягувачем в зв`язку із повним і добровільним виконанням рішення суду від 08 грудня 2009 року, що підтверджується протоколом від 29 травня 2015 року спільної наради з питань погашення заборгованості за виконавчим листом, договором повернення боргу (позики) від 03 липня 2015 року, який укладений між сторонами виконавчого провадження; заявою ОСОБА_1 про повернення виконавчого документу стягувачу в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2009 року у справі №2-117/2009, яка надіслана поштою на адресу Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції; висновками проведених Тернопільським відділенням КНДІСЕ у рамках кримінальної справи комплексних (судово-почеркознавчих та ТЕД) експертиз від 10 серпня 2015 року за №384/385/15-22 та від 26 серпня 2015 року за №443/444/15-22, а також висновок НДЕКЦ при УМВСУ в Тернопільській області судово-почеркознавчої експертизи від 16 жовтня 2015 року №1.1-382/15 та від 15 липня 2020 року проведеної експертом Тернопільського НДЄКЦ, розписки, згідно яких стягувач отримав грошові кошти.
Однак, стягувач заперечує проти визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню і стверджує, що грошові кошти за рішенням суду ним не отримано. Звертає увагу суду, що на даний час існує спір між позивачем та відповідачем з приводу дійсності договору та розписки.
Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР “Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції” (далі — Конвенція).
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Частиною другої статті 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Законодавець не дав чіткого визначення “інших причин” для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у частині четвертій статті 369 ЦПК України.
При цьому словосполучення “або з інших причин” не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.
Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року у справі №520/1466/14-ц.
У рішенні у справі “Вержбицький проти Польщі” (Wierzbicki v. Poland, заява №24541/94, від 18 червня 2002, п.39) ЄСПЛ, посилаючись на рішення у справі “Домбо Бехер проти Нідерландів” (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands, заява №14448/88, п.33), наголосив, що стосовно судового процесу, який стосується протилежних приватних інтересів, принцип рівності сторін передбачає, що кожній стороні забезпечується достатня можливість представити свою позицію - включаючи докази - з дотриманням вимог, які не ставлять сторону в невигідне становище по відношенню до опонента.
Наведена практика ЄСПЛ свідчить, що за наявності спору про право цивільне держава повинна забезпечити учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів.
Враховуючи те, що що судом встановлено наявність спору між сторонами щодо підстав припинення зобов`язання за договором, а боржник звернувся з заявою в порядку розділу VI, що виключає можливість суду досліджувати в даному провадженні доводи стягувача, тому прийшов до обґрунтованого висновку про роз`яснення ОСОБА_2 його права на звернення до суду за правилами позовного провадження.
Єдиним аргументом апеляційної скарги представника ОСОБА_2 — адвоката Кметика В.С. є те, що участі в судовому засіданні 23 жовтня 2020 року при розгляді справи ОСОБА_2 та його представник Кметик В.С. не брали, у зв`язку з перебуванням у відрядженні в Республіці Болгарія, тому просить скасувати дану ухвалу, колегія суддів не приймає до уваги. Оскільки відповідно до ч.3 ст.432 ЦПК України неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 — адвоката Кметика Володимира Степановича слід залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2020 року про закриття провадження — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2  — адвоката Кметика Володимира Степановича — залишити без задоволення.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2020 року про закриття провадження — залишити без змін.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повний текст судового рішення виготовлений 25 лютого 2021 року.

Головуючий 
Судді