ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       10 березня 2021 року                м. Чернівці                  Справа № 727/8016/20
                                                                Провадження №22-ц/822/251/21 
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого Лисака І. Н.,
суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,
секретар: Герман Я.І.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Смотрицького В.Г., дата складання повного тексту рішення 29 грудня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.
Посилалась на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.12.2006 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Внаслідок невиконання відповідачем покладених обов`язків за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів за період з 01.09.2018 року по 01.09.2020 року у сумі 7025,01 грн.
Згідно поданого позивачкою розрахунку розмір неустойки (пені) за період з 01.09.2018 року по 01.09.2020 року становить 37870,64 грн, проте оскільки сума пені не може бути більшою 100% заборгованості по аліментам просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) в розмірі 36173,37 грн за прострочення сплати аліментів, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з   ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) в розмірі 7025,01 грн за прострочення сплати аліментів, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити, стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 36 173,37 грн, стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати на правничу допомогу в сумі 5600 та 4000 грн за подання апеляційної скарги.
Вважає рішення суду незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого і незаконного рішення.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:  1) керує ходом судового процесу;  2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;  3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;  4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;  5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.  Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.  Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону відповідає не в повній мірі.
Стягуючи із відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 7025,01 грн суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення. Проте, свої зобов`язання вчасно не виконував. 
Апеляційний суд погоджується із таким висновком.
З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.12.2006 року шлюб між ними розірвано, з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частина з всіх прибутків (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Згідно розрахунку АСВП №17268915, виданого державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), підтверджується, що за виконавчим листом №2-3362, виданого 13.01.2010 року, наявна заборгованість по виплаті аліментів станом на 01.09.2020 року в сумі 7025,01 грн.
Відповідно до вимог ст. ст. 150, 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст. 196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання.
Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.
Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.
Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто, формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та 2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Матеріали справи свідчать про те, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення. Проте, свої зобов`язання вчасно не виконував.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно розрахунку, який надала позивачка, відповідно до зазначеної правової позиції пеня за прострочення аліментів за період з 01.09.2018 року по 01.09.2020 року складає 37 870,64 грн. Цей розрахунок відповідачем не спростовано та відповідно до ст. 126 СК України батьківство не оспорюється.
Проте, в позовній заяві позивач, обмежуючи розмір пені сумою заборгованості по аліментам в розмірі 36 173,37 грн, не обґрунтовує, чим саме підтверджується такий борг, що суперечить її доводам, за якими борг по аліментам згідно з розрахунком державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) станом на 01.09.2020 року становить 7025,01 грн.
Аналогічно, зміст апеляційної скарги не містить посилань на докази, що сума заборгованості по аліментам за період з 01.09.2018 року по 01.09.2020 року відмінна від 7025,01 грн.
Враховуючи те, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01.09.2020 року становить 7025,01 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2018 року по 01.09.2020 року в розмірі 7025,01 грн, що відповідає 100 відсоткам заборгованості.
Що ж стосується стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5600 грн, слід зазначити наступне. 
Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.
Враховуючи складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, час участі адвоката в проведених судових засіданнях (три з яких відкладались, в тому числі і одне засідання за клопотанням представника позивачки, а в останнє судове засідання представник позивачки не з`явився та надав заяву про розгляд справи в його відсутності), а також позицію відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що зазначена адвокатом вартість послуг за участь в судовому розгляді по справі, є завищеною.
Згідно договору про внесення змін та доповнень №1 до договору про надання правничої допомоги від 01.09.2020 року позивачка сплатила адвокату грошові кошти в розмірі 5600 грн, в тому числі за складання й підготовку розрахунку пені з позовною заявою в сумі 2800 грн, та за участь в судовому розгляді справи суму 2800 грн, що підтверджується прибутковими касовими ордерами від 30.11.2020 року та від 28.10.2020 року.
Апеляційний суд зобов`язаний надати оцінку їх співмірності та обсягу виконаних робіт. Однак, як вбачається з протоколу судового засідання (а. с. 39), адвокат Ткач Ф.Г. не приймав участь в судовому засіданні, а тому суд відхиляє послуги адвоката за участь у судовому засіданні в розмірі 2800 грн. 
Відповідно до пп. 1, 3-4 ч.1 та абз.2 ч.2 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
В зв`язку з тим, що по основним вимогам апеляційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для розподілу судового збору. 
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2020 року задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в сумі 1000 гривень змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2800 (дві тисячі вісімсот гривень).
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                І.Н. Лисак

Судді:                                        І.М. Литвинюк

                                                       І.Б. Перепелюк