ПОСТАНОВА
Іменем України

02 березня 2021 року 
Київ
справа №1.380.2019.001081
адміністративне провадження №К/9901/34093/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Мартинюк Н.М.,
суддів Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

за участю:
секретаря судового засідання - Андрієнко Н.А.,
представника відповідача - Копитка Ю.Ю.,
особи, яка подала заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови суду апеляційної інстанції - ОСОБА_1 ,
представника ОСОБА_1 - Кріль О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №1.380.2019.001081
за позовом ОСОБА_2 
до Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області
про визнання протиправними і скасування постанов,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року (прийняту у складі: головуючого судді Хобор Р.Б., суддів Попка Я.С., Сеника Р.П.), 
прийняту за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 
про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року.

УСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила: 

- визнати протиправною і скасувати постанову про скасування процесуального документа від 11 лютого 2019 року, винесену начальником Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області у виконавчому провадженні №54070445; 

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 28 лютого 2019 року, винесену головним державним виконавцем Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області у виконавчому провадженні №54070445.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що на виконанні в Городоцькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області знаходився виконавчий лист щодо зобов`язання позивачки за власний рахунок здійснити знесення самовільно збудованого фундаменту по периметру будівлі в землі із виступом над землею. Постановою державного виконавця від 22 червня 2017 року закінчено виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду. Однак, 11 лютого 2019 року винесено постанову про скасування процесуального документу, якою скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з тим, що рішення суду не виконано. Також 28 лютого 2019 року винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_2 за невиконання рішення суду. На думку позивачки, такі постанови є протиправними, адже рішення суду виконано нею ще у грудні 2015 року про що свідчить договір підряду й акт приймання виконаних будівельних робіт.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що судовими рішеннями першої й апеляційної інстанцій у справі №813/996/16, встановлено обставини невиконання позивачкою вимог припису про знесення самочинно збудованого фундаменту за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі цих рішень видано виконавчий лист, який належить виконати. 

Суд першої інстанції зауважив, що судові рішення про встановлення наявності самочинно збудованого фундаменту прийняті після того, як зазначає позивачка, вона знесла фундамент. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржувані постанови відповідача відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року скасовано й ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною і скасовано постанову про скасування процесуального документу від 11 лютого 2019 року, винесену начальником Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області у виконавчому провадженні №54070445.

Визнано протиправною і скасовано постанову про накладення штрафу у розмірі: 1700,00 грн від 28 лютого 2019 року, винесену головним державним виконавцем Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Копитко Ю.Ю. у виконавчому провадженні №54070445.

Зазначене судове рішення мотивовано тим, що державний виконавець, приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження від 22 червня 2017 року, виходив з того, що судові рішення є виконаними, оскільки демонтаж фундаменту під житловий будинок здійснено у грудні 2015 року, тобто уже після проведення перевірки виконання вимог припису від 23 липня 2015 року №12/05-742.

Державний виконавець 19 червня 2017 року при виході за адресою: АДРЕСА_1 встановив, що фундамент про який йдеться у судових рішеннях, демонтовано у грудні 2015 року, про що складено відповідний акт державного виконавця.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що державний виконавець в ході здійснення виконавчих дій діяв ефективно, повно з`ясувавши обставини виконавчого провадження, врахувавши докази, які підтверджують демонтаж попереднього фундаменту і побудову іншого фундаменту відповідно до будівельного паспорта, реєстраційний номер 385 на реконструкцію житлового будинку за адресою:  АДРЕСА_1 і повідомлення про початок будівельних робіт.

Отже, приймаючи постанову від 11 лютого 2019 року, якою скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 22 червня 2017 року, начальник Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, на переконання апеляційного суду, діяв без достатнього обґрунтування прийнятого рішення. Начальник відділу формально послався на звернення громадянина ОСОБА_1 і сільського голови Підзвіринецької сільської ради про наявність не демонтованого фундаменту, незважаючи на ту обставину, що зазначені особи не уповноважені встановлювати відповідні факти в рамках виконавчого провадження. Департамент ДАБІ у Львівській області до якого надійшли вказані звернення фізичних осіб відповідної перевірки не провів, а надіслав ці звернення до відповідача.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважив, що підставою для скасування начальником відділу державної виконавчої служби процесуального документа державного виконавця є його суперечність вимогам закону.

Однак, начальник відділу державної виконавчої служби, скасовуючи постанову про закінчення виконавчого провадження, не вказав яким вимогам закону суперечить постанова державного виконавця, вдавшись лише до оцінки обставин, які він не встановлював.

Короткий зміст заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Восьмого апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року, в якій просив суд постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року у справі №1.380.2019.2019.01081 скасувати й ухвалити нову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року без змін.

В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_1 зазначив, що нововиявленою, на його думку, обставиною у цій справі є факт існування, тобто не знесення об`єкту самочинного будівництва - фундаменту за адресою: АДРЕСА_1 , який суд вважав знесеним. Факт наявності вказаної нововиявленої обставини підтверджується листом Підзвіринецької сільської ради Городоцького району Львівської області від 1 лютого 2019 року №22, актом Підзвіринецької сільської ради Городоцького району Львівської області від 1 лютого 2019 року, листом Департаменту ДАБІ у Львівській області від 3 вересня 2019 року №1013-6/3913-19. 

Водночас, заявник зазначив, що єдиним способом захисту його порушеного права є звернення до суду з цією заявою, під час розгляду якої можливо буде встановити фактичні обставини справи, оскільки справа №1.380.2019.0010.81 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними і скасування постанов, переглянута усіма судовими інстанціями.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції, ухваленої за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами задоволено частково.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року у справі №1.380.2019.001081 скасовано й ухвалено нову постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 скасовано й ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною і скасовано постанову про накладення штрафу у розмірі: 1700,00 грн від 28 лютого 2019 року, винесену головним державним виконавцем Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Копитко Ю.Ю. у виконавчому провадженні №54070445.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що заявник надав докази, які стверджують про існування самовільно збудованого фундаменту на момент винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження від 22 червня 2017 року, постанови від 11 лютого 2019 року, якою скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження і постанови про накладення штрафу від 28 лютого 2019 року.

Враховуючи те, що факт не знесення ОСОБА_2 на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року у справі №813/996/16 самовільно збудованого фундаменту станом на дату прийняття постанови про скасування процесуального документу встановлений апеляційним судом при розгляді цієї заяви, то постанова про скасування процесуального документу, на думку апеляційного суду, є законною, а тому її належить залишити в силі.

Щодо постанови державного виконавця про накладення штрафу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вона є протиправною, оскільки відповідач не прийняв постанову про відновлення виконавчого провадження, як цього вимагає частина перша статті 41 Закону України «Про виконавче провадження». Отже, подальші виконавчі дії вчинялись, а рішення приймались в рамках невідновленого (закінченого) виконавчого провадження, а тому не можуть вважатися законними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечення)

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року скасувати, а постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року залишити в силі.

Зокрема, скаржник зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції є необґрунтованим, прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування касаційної скарги позивачка посилається на те, що докази, які підтверджують нібито нововиявлені обставини, а саме лист Підзвіринецької сільської ради Городоцького району Львівської області №22 від 1 лютого 2019 року й акт Підзвіринецької сільської ради Городоцького району Львівської області від 1 лютого 2019 року  були долучені до матеріалів справи №1.380.2019.001081 особисто ОСОБА_2 ще у суді першої інстанції і досліджувалися судами при прийнятті рішень.

Водночас, факт і обставини знесення ОСОБА_2 фундаменту відповідно до постанови Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року у справі №813/996/16 були безпосереднім предметом дослідження у цій справі. Протягом усього розгляду цієї справи відповідач заперечував проти задоволення позову, посилаючись на ті самі документи, які додає заявник на підтвердження нібито нововиявлених обставин.

Восьмий апеляційний адміністративний суд встановлював та у повному обсязі досліджував обставини фактичного виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року у справі №813/996/16, дійшовши до правомірного висновку, що начальник Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області неправомірно скасував постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, оскільки факт демонтажу фундаменту розміром 8,80 на 8.05 метра, облаштованого по периметру будівлі в землі із виступом над землею на висоту 30-50 см підтверджується належними документами.

Крім того, відповідно до частини першої статті 362 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

Однак суд апеляційної інстанції залишив поза увагою той факт, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року у справі №1.380.2019.001081 жодним чином не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 та відповідач подали відзив на касаційну скаргу, в яких просили залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції без змін.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 

Судами першої й апеляційної інстанцій встановлено, що у липні 2015 року посадовими особами ДАБІ проведена позапланова перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_2 на об`єкті будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Перевіркою встановлено, що позивачка здійснила у 2015 році будівництво фундаменту під житловий будинок розміром 8,80 на 8,05 метра, по периметру будівлі в землі із виступом над землею на висоту 30-50 см.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року у справі №813/996/16, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 лютого 2017 року, адміністративний позов Державної архітектурно-будівельної інспекції України задоволено повністю і зобов`язано ОСОБА_2 за власний рахунок здійснити знесення самовільно збудований фундамент по периметру будівлі в землі із виступом над землею за адресою: АДРЕСА_1 .

18 квітня 2017 року Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист, який скерований 18 травня 2017 року на виконання до Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - «Городоцький РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області»).

2 червня 2017 року державним виконавцем Городоцького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області відкрито виконавче провадження.

15 червня 2017 року боржниця ОСОБА_2 повідомила про виконання рішення суду і надала договір підряду від 1 грудня 2015 року №01/12, довідку про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2015 року, акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2015 року.

19 червня 2017 року державним виконавцем складено акт, у якому зазначено, що при виході за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що фундамент, про який йдеться в судовому рішенні, демонтовано у грудні 2015 року.

22 червня 2017 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду.

11 лютого 2019 року начальником Городоцького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області винесено постанову про скасування процесуального документу, якою скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 22 червня 2017 року.

В цій постанові зазначено, що при закінченні виконавчого провадження державним виконавцем не враховано, що виконавчий лист виданий 14 червня 2016 року, тобто після ймовірного виконання рішення суду. До заяви про відкриття виконавчого провадження було додано ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 лютого 2017 року, де у мотивувальній частині рішення суду вказано, що посилання апелянта на те, що позивач добровільно виконала вимоги припису про знесення фундаменту не заслуговують на увагу, оскільки фундамент, споруджений з порушенням вказаних вище норм ДБН залишився, що стверджується сторонами, графічними матеріалами і фотографіями. Окрім цього, 5 лютого 2019 року на адресу ДАБІ надійшли звернення фізичної особи ОСОБА_1 і сільського голови, в яких зазначено, що боржник 2 роки не виконує рішення суду.

12 лютого 2019 року державним виконавцем скерована вимога боржнику щодо виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

14 лютого 2019 року державним виконавцем скерована вимога до Львівського окружного адміністративного суду щодо надіслання оригіналу виконавчого листа, вимога ДАБІ України про забезпечення присутності представника 27 лютого 2019 року о 12:00 годині за адресою: АДРЕСА_1 при перевірці виконання рішення суду і вимога Підзвіринецькій сільській раді щодо повідомлення ОСОБА_2 про виконання рішення суду і забезпечення присутності представника при проведенні виконавчих дій.

27 лютого 2019 року державним виконавцем складено акт про те, що візуально фундамент не знесений, проглядається зі сторони сусідів за адресою виконання рішення. На територію державного виконавця допущено не було.

28 лютого 2019 року винесено постанову про накладення на ОСОБА_2 штрафу за невиконання рішення суду.

Не погоджуючись із прийнятими постановою про скасування процесуального документу від 11 лютого 2019 року і постановою про накладення штрафу від 28 лютого 2019 року у виконавчому провадженні №54070445, позивачка оскаржило їх до суду.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою, другою статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження".

За визначенням, наведеним у пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (пункт 1 частини третьої, частина четверта статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

За приписами пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За приписами частини першої статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Частиною першою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-IX, що набрав чинності 8 лютого 2020 року, внесено ряд змін до Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - «КАС України»), зокрема до Глави 2 «Касаційне провадження» Розділу ІІІ «Перегляд судових рішень».

Разом з тим, пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_2 у цій справі подана до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX, то здійснюючи касаційний перегляд справи Верховний Суд керується положеннями КАС України, які діяли до набрання чинності вказаним Законом, тобто у редакції Кодексу, чинній до 8 лютого 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги і на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

Перевіривши доводи касаційної скарги на підставі встановлених судами фактичних обставин справи, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 361 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції) судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Крім того, перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами викладено в частині другій статті 361 КАС України:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є: 1) існування цих обставин на час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; 2) на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; 3) істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду. Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ. Тобто для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за добросовісного ставлення до справи, тоді ця підстава для перегляду відсутня.

Водночас, частиною четвертою статті 361 КАС України передбачено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Тобто, не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Звертаючись із заявою, ОСОБА_1 як нововиявлену обставину зазначив про не знесення об`єкту самочинного будівництва - фундаменту за адресою: АДРЕСА_1 , який суд вважав знесеним. Факт наявності вказаної нововиявленої обставини підтверджується листом Підзвіринецької сільської ради Городоцького району Львівської області від 1 лютого 2019 року №22, актом Підзвіринецької сільської ради Городоцького району Львівської області від 1 лютого 2019 року, листом Департаменту ДАБІ у Львівській області від 3 вересня 2019 року №1013-6/3913-19.

Водночас, як правильно зазначила позивачка у своїй касаційній скарзі, лист Підзвіринецької сільської ради Городоцького району Львівської області №22 від 1 лютого 2019 року, акт Підзвіринецької сільської ради Городоцького району Львівської області від 1 лютого 2019 року, які, на думку ОСОБА_1 , вказують, що самочинно збудований позивачкою фундамент станом на 1 лютого 2019 року не знесений, були долучені до матеріалів справи №1.380.2019.001081. А саме відповідно до матеріалів справи вказані лист та акт були долучені до відзиву на позовну заяву Городоцьким РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області (т. 1, а.с. 100, 107, 108). 

Крім того, у листі Департаменту ДАБІ у Львівській області від 3 вересня 2019 року №1013-6/3913-19 зазначається, що ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №54070455 оскаржувала постанову про скасування процесуального документа від 11 лютого 2019 року і постанову про накладення штрафу від 28 лютого 2019 року. У вказаному листі також зазначається, що по цій скарзі Львівським окружним адміністративним судом відкрито провадження в адміністративній справі №1.380.2019.001081.

Натомість, судом апеляційної інстанції у постанові від 11 червня 2019 року зазначено, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 лютого 2017 року, якою залишено без змін постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року у справі №813/996/16, встановлено що ОСОБА_2 в 90-денний термін з дня отримання припису щодо знесення збудованого фундаменту, які зазначені в приписі, не виконала.

Тобто, цими судовими рішеннями встановлено, що позивачка в 90-денний термін з дня отримання припису не знесла фундамент, однак цими судовими рішеннями не встановлювались обставини щодо фактичного знесення фундаменту на момент прийняття цих рішень.

Так, як встановив суд апеляційної інстанції, ОСОБА_2 надано докази, які підтверджують те, що фундамент під житловий будинок розміром 8,80 на 8,05 метра, облаштований по периметру будівлі в землі із виступом над землею на висоту 30-50 см, про який йде мова в приписі №12/05-742 від 23 липні 2015 року, демонтовано.

Зокрема, в підтвердження цього факту, ОСОБА_2 надала суду: договір підряду №01/12 від 1 грудня 2015 року, довідку від 1 грудня 2015 року про договірну ціну на послуги з демонтажу фундаменту під житловий будинок, дефектний акт послуги з демонтажу фундаменту під житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 від 01.12.2015 року на послуги з демонтажу фундаменту під житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису №2-1-1 на демонтажні роботи, довідку від 14 грудня 2015 року про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2015 року, акт №1 від 14 грудня 2015 року приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2015 року, підсумкову відомість ресурсів, розрахунок загальновиробничих витрат до акта КБ-2в на демонтажні роботи.

17 грудня 2015 року ОСОБА_2 отримано будівельний паспорт, реєстраційний номер 385 на реконструкцію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

25 грудня 2015 року Департаментом ДАБІ у Львівській області зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що державний виконавець в ході здійснення виконавчих дій діяв ефективно, повно з`ясувавши обставини виконавчого провадження, врахувавши докази, які підтверджують демонтаж попереднього фундаменту і побудову іншого фундаменту відповідно до будівельного паспорта, реєстраційний номер 385 на реконструкцію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та повідомлення про початок будівельних робіт, що засвідчено актом державного виконавця від 27 лютого 2019 року.

Верховний Суд звертає увагу на те, що перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

В той же час, доводи заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами стосуються переоцінки доказів, які були подані відповідачем ще під час розгляду справи у суді першої інстанції та існували також на час розгляду цієї справи.

Крім того, за правилами пункту 1 частини четвертої статті 361 КАС України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи.

Отже, Верховний Суд зауважує, що заявник не навів жодної істотної обставини, на підставі якої рішення суду апеляційної інстанції у справі мало б переглядатися, а обставини, наведені заявником, не є нововиявленими, так як не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що під час розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови суду апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами суд повторно встановлював ті ж самі обставини справи, які вже були встановлені під час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій.

Щодо посилань ОСОБА_1 на те, що постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року у справі №1.380.2019.001081 порушує його права, оскільки ОСОБА_2 зможе відновити фундамент, який збудувала з порушенням містобудівного законодавства, то Верховний Суд вважає їх помилковими.

Адже зазначеною постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року не надавалось право позивачці відновлювати чи будувати новий фундамент.

Крім того, Верховний Суд зауважує, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, а не захист прав, які можуть бути порушені в майбутньому.

Із пунктів 27, 28 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі №69529/01 "Правєдная проти Росії" (Pravednaya v. Russia) і пункту 46 рішення Європейського Суду з прав людини від 6 грудня 2005 року у справі №19960/04 "Попов проти Молдови" (Popov v. Moldova) вбачається, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду справи. 

Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

У зв`язку з наведеним, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для перегляду рішення апеляційного суду за нововиявленими обставинами, оскільки обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не є нововиявленими у розумінні статті 361 КАС України.

Отже, доводи касаційної скарги спростовують висновки суду апеляційної інстанцій і приймаються Верховним Судом як обґрунтовані.

Стосовно вимоги позивачки постановити і направити для реагування до Вищої ради правосуддя окрему ухвалу щодо суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду Хобор Р.Б., Попка Я.С. та Сеника Р.П. за свідоме порушення норм процесуального права, Верховний Суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Відповідно до статті 358 КАС України суд касаційної інстанції у випадках і порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Тобто, окрема ухвала є способом реагування суду на випадки виявлення порушення законності та правопорядку, які не можуть бути усунуті ним самостійно при вирішенні адміністративного спору з використанням представлених адміністративним процесуальним законом засобів. Окрема ухвала виноситься судом у зв`язку з виявленням під час судового розгляду справи порушення законності з боку, зокрема, суб`єкта владних повноважень, які не охоплюються предметом спору та не можуть бути усунуті шляхом розв`язання спору по суті.

Водночас вказаною статтею Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов`язок суду постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для постановлення окремої ухвали для вжиття заходів про усунення причин та умов, що сприяли порушенню вимог чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Частинами першою, третьою статті 351 КАС України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, з огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права та помилковим застосуванням норм матеріального права і повинне бути скасоване з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2  задовольнити.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року скасувати, ухвалити нову постанову.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………

…………………………….

…………………………….

Н.М. Мартинюк
А.В. Жук
Ж.М. Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду