УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/15743/20
Провадження № 22-ц/4820/286/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Купельського А.В. (суддя-доповідач),
Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 1 грудня 2020 року (суддя Стефанишин С.Л.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на навчання,
в с т а н о в и в :
У червні 2020 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що з відповідачем перебувала у шлюбі до 1990 року, мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач є пенсіонером, оформлений як приватний підприємець.
На момент позову син повнолітній, але продовжує навчатись у Новоград-Волинському промислово-економічному технікумі на денній формі навчання.
У зв`язку з цим позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 3000 грн. щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання або до досягнення ним 23-річного віку.
       Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 1 грудня 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на навчання задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 на навчання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1000 грн. всіх видів його заробітку, щомісячно, до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23-річного віку, починаючи з 23 червня 2020 року.
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в інтересах ОСОБА_3 .
Вважає вказане рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.
Посилається на те, що син сторін ОСОБА_3 з 1 вересня 2020 року вже навчається в Національному авіаційному університеті України м. Київ на факультеті 122 «Комп`ютерні науки» група: ТП-115 (ФККПІ) очної форми навчання. До апеляційної скарги апелянт надала копію квитанції про сплату за перше півріччя навчання 2020-2021 роки.
Крім того, на думку апелянта місцевим судом не враховано положення ст. 184 СК України, де вказано, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовились про інше.
Апелянт також зазначає, що з 1 квітня 2017 року проживає з сином окремо від відповідача, останній ухиляється від обов`язку утримувати свою дитину, добровільно коштів не надає, інтересами дитини не цікавиться, дитина повністю знаходиться на утриманні позивача. Тому вважає, що відповідач, будучи військовим пенсіонером, отримуючи пенсію понад 10 000 грн., знаходиться у працездатному віці та стані, має можливість сплачувати допомогу дитині, оскільки має технічну територію понад 2000 кв.м з під`їзною ж/д колією, на якій займається підприємницькою діяльністю і частину території, ймовірно, здає в оренду, має вантажний автомобіль марки МАН для перевезення вантажів, у 2020 році придбав у власність легковий автомобіль марки BMW X5 2009 року випуску вартістю більше 10 000 $, що не було враховано судом. Відтак, відповідач може та має можливість сплачувати на утримання дитини аліментів більше, ніж 1000 грн. Вартість навчання в НАУ вартує 23 000 грн. в рік та вартість проживання в гуртожитку складає 5500 грн. на рік, а також витратами є проїзд до місця навчання, одяг, харчування, підручники та становлення в соціумі.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначає, що заявлення вимоги про стягнення аліментів у розмірі прожиткового мінімуму на повнолітню особу суперечить ст. 200 СК України, оскільки прожитковий мінімум не є ані твердою грошовою сумою, ані часткою від заробітку (доходу). Тому, на його думку, такі вимоги не можуть бути задоволені.
До досягнення повноліття ОСОБА_2 , справно сплачував аліменти та не ухилявся від обов`язку утримувати свою дитину, підтримував батьківські відносини. На сьогодні він згоден допомагати матеріально у розмірі 1000 грн. щомісяця. 
Під час розлучення відповідач повністю залишив ОСОБА_1 трьохкімнатну квартиру у м. Новоград-Волинський, яку відповідачу як військовослужбовцю надала держава. Крім того, під час добровільного розподілу майна подружжя ним було сплачено ОСОБА_1 272 500 грн. Тому твердження апелянта про перебування її у скрутному становищі не відповідає дійсності. До того ж відповідач на ім`я сина відкрив депозит та щомісячно перераховує кошти для майбутнього навчання.
Наразі відповідач одружений, проживає у будинку, який належить дружині, та сплачує кошти за найм квартири, а також оплачує послуги сиділки, яка доглядає його матір. Відсутність житлової нерухомості підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. 
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 1-зворот).
Даними довідки Новоград – Волинського промислово – економічного технікуму №371 від 22 травня 2020 року підтверджується, що син сторін,  ОСОБА_4 , з 1 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року навчається на денному відділенні у Новоград – Волинському промислово – економічному технікумі на бюджетній основі по спеціальності «Комп`ютерна інженерія» (а. с. 1).
Частково задовольняючи позов, суд взяв до уваги навчання сина сторін у навчальному закладі, проживання за місцем його знаходження та дійшов висновку про стягнення аліментів з відповідача на навчання сина ОСОБА_3 у розмірі 1000 грн. всіх видів його заробітку, щомісячно, до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23-річного віку, починаючи з 23 червня 2020 року.
       З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд. 
Так, відповідно до змісту статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання) (постанова від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц).
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Посилання апелянта на те, що син сторін ОСОБА_3 з 1 вересня 2020 року вже навчається у Національному авіаційному університеті України м. Київ на факультеті 122 «Комп`ютерні науки» група: ТП-115 (ФККПІ) очної форми навчання, є необґрунтованим. Позовних вимог позивач не уточнювала, як і не подавала до суду першої інстанції документів, що підтверджують навчання сина в університеті та про вартість навчання. Подання до апеляційної скарги копії квитанції про сплату за перше півріччя навчання в університеті 2020-2021 роки висновків суду не спростовує.
Твердження апелянта про те, що місцевим судом не враховано положення ст. 184 СК України, не може слугувати підставою для скасування судового рішення. Так, порядок стягнення аліментів, в тому числі, й індексація розміру аліментів, визначається законом (ч. 1 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження»), ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення».
Доводи апеляційної скарги про те, що апелянт з 1 квітня 2017 року проживає з сином окремо від відповідача, останній ухиляється від обов`язку утримувати свою дитину, добровільно коштів не надає, інтересами дитини не цікавиться, дитина повністю знаходиться на утриманні позивача, висновків місцевого суду не спростовують. Документи, долучені до відзиву на апеляційну скаргу, щодо переказів відповідачем на рахунок ОСОБА_3 , щодо розподілу майна, спростовують зазначені твердження апелянта. На думку апеляційного суду суд першої інстанції правомірно задоволив позов в частині. Тим більше, слід врахувати, що згідно довідки Новоград – Волинського промислово – економічного технікуму №371 від 22 травня 2020 року вбачається, що син сторін навчається у технікумі на бюджетній основі. Однак, варто зазначити, що позивач не позбавлена можливості звернутись з позовом до відповідача про стягнення аліментів на навчання до досягнення дитиною 23-річного віку, з підстав навчання сина в університеті. 
Аргументи апеляційної скарги про те, що відповідач є військовим пенсіонером, отримує пенсію понад 10 000 грн., знаходиться у працездатному віці та стані, має можливість сплачувати допомогу дитині, оскільки має технічну територію понад 2000 кв.м з під`їзною ж/д колією, на якій займається підприємницькою діяльністю і частину території, ймовірно, здає в оренду, має вантажний автомобіль марки МАН для перевезення вантажів, у 2020 році придбав у власність легковий автомобіль марки BMW X5 2009 року випуску вартістю більше 10 000 $, що не було враховано судом, позивачем не доведені.
Не є підставою для задоволення позову в повному обсязі та є недоведеними посилання апелянта на те, що вартість проживання в гуртожитку складає 5500 грн. на рік, а також витрати є проїзд до місця навчання, одяг, харчування, підручники та становлення в соціумі.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про обґрунтованість позову, а стосуються переоцінки доказів.
Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору. 
       Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування. 
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 1 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення. 
Повне судове рішення складено 17 лютого 2021 року.

 
Судді А.В. Купельський 

 
Т.О. Янчук

 
О.І. Ярмолюк