Постанова
Іменем України                                  
 
13 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 450/674/16-ц
 
провадження № 61-17235св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Сокільницька сільська рада Пустомитівського району Львівської області, 
третя особа - Виконавчий комітет Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Струс Л. Б., Шандри М. М., Левика Я. А., 
ВСТАНОВИВ: 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, третя особа - Виконавчий комітет Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради.
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 25 жовтня 2005 року № 213 йому було надано земельну ділянку для житлового будівництва в кварталі забудови по АДРЕСА_1 . Також, згідно з рішенням Сокільницької сільської ради Львівської області від 27 грудня 2005 року № 245 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність у с. Сокільники» він отримав право на оформлення та реєстрацію прав щодо земельної ділянки площею 0,12 га на території  

АДРЕСА_1 .
Рішенням Сокільницької сільської ради від 11 серпня 2006 року № 54 «Про розгляд протесту прокурора Львівської міськрайонної природоохоронної прокуратури» скасовано рішення Сокільницької сільської ради 
від 25 жовтня 2005 року № 213 у частині пункту 1.5 про дозвіл на будівництво індивідуальних житлових будинків та господарських будівель жителям села у кварталі забудови по АДРЕСА_1 , у тому числі 
позивачу.
Зазначав, що з відповіді Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 29 липня 2013 року № 619 йому стало відомо про існування рішень відповідача, які скасовують попередні рішення про його право на передану йому земельну ділянку, а отже, порушують його права.
Вказував, що рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 25 жовтня 2005 року № 213 скасовано лише 
в частині щодо заборони на будівництво, а про те, що йому заборонено продовжувати процедуру приватизації зазначеної земельної ділянки, 
у оскаржуваному рішенні від 11 серпня 2006 року № 54 нічого не зазначено.
Незважаючи на те, що рішенням Сокільницької сільської ради Львівської області від 27 грудня 2005 року № 245 надану йому земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,12 га передано у приватну власність, відповідачем прийнято оскаржуване рішення 
від 23 листопада 2012 року № 386, яким йому відмовлено у виділенні вказаної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,12 га по АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю кварталу забудови.
Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 11 серпня 2006 року № 54;
- визнати протиправним та скасувати рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 23 листопада 2012 року 
№ 386.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 січня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 11 серпня 2006 року № 54 про скасування пункту 1.5 рішення 213 від 25 жовтня 2005 року 
в частині, що стосується надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_1 на земельній ділянці № НОМЕР_1 площею 0,1008 га.
Визнано протиправними та скасовано пункт 2 рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 23 листопада 2012 року № 386 про відмову ОСОБА_1 у виділенні земельної ділянки площею 0,12 га, для будівництва житлового будинку господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що станом на час прийняття оскаржуваного рішення від 23 листопада 2012 року № 386 було чинне рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 27 грудня 2005 року № 245 про передачу безкоштовно у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,12 га. Відмовляючи у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в межах норм безоплатної приватизації за рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області
від 27 грудня 2005 року № 245, відповідач порушив право позивача набути 
в установленому законом порядку право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, що свідчить про неправомірність та незаконність оскаржуваного рішення сільської ради.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року апеляційну скаргу Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області задоволено.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 січня 2018 року скасовано, ухвалено нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, третя особа - Виконавчий комітет Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, про визнання незаконними та скасування рішень сільської радивідмовлено.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки позивач 
всупереч вимогам статті 118 ЗК України не надав до клопотання 
від 03 жовтня 2012 року про виділення земельної ділянки під будівництво будинку по АДРЕСА_1 , площею 0,12 га, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, а станом на 
2012 рік відсутній квартал забудови, вказаний ОСОБА_1 у заяві про виділення земельної ділянки, тому відповідач обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у виділенні земельної ділянки площею 0,12 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , 
у зв`язку з відсутністю кварталу забудови.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2019 року до Верховного Суду, 
 ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судове рішення апеляційного суду скасувати та залишити 
в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою судді Верховного Суду від 23 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
11 грудня 2020 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.
Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд взяв до уваги неналежні докази. 
Зазначає, що неотримання ним державного акта на земельну ділянку не свідчить про те, що він не реалізував своїх суб`єктивних прав, адже норма права, на яку посилається суд апеляційної інстанції, стосується лише документів, якими підтверджується право власності на земельну ділянку.
Вважає незаконним та необґрунтованим висновок Львівського апеляційного суду щодо невиникнення у нього прав на підставі рішення Сокільницької сільської ради від 27 грудня 2005 року № 245 
через нереєстрацію права власності, оскільки саме рішення 
є правовстановлюючим документом, яким надається право, а державна реєстрація лише є актом визнання цього права з боку держави. Отже, саме 
з моменту отримання рішення сільської ради у нього виникло право, яке він мав надалі оформити належним чином.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
25 жовтня 2005 року Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області прийнято рішення № 213, відповідно до пункту 1.5 якого позивачу ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель у кварталі забудови по 
АДРЕСА_1 , згідно з генеральним планом забудови на земельній ділянці № НОМЕР_1 , площею 0,1008 га (а.с. 19).
27 грудня 2005 року Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області прийнято рішення № 245, згідно з яким передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки громадянам згідно 
з наданим списком у с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області. Відповідно до наданої позивачем копії витягу з рішення 
від 27 грудня 2005 року № 245, цим рішенням сільська рада розглянула заяву ОСОБА_1 про надання земельної ділянки у приватну власність 
у с. Сокільники та вирішила передати безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,12 га (а.с. 24).
На підставі протесту прокурора Львівської міськрайонної природоохоронної прокуратури від 10 серпня 2006 року № 1013, рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 11 серпня 2006 року № 54 «Про розгляд протесту прокурора Львівської міськрайонної природоохоронної прокуратури» скасовано рішення Сокільницької сільської ради від 25 жовтня 2005 року № 213 в частині пункту 1.5 про надання дозволу на будівництво індивідуальних житлових будинків та господарських будівель жителям села в кварталі забудови по 
АДРЕСА_1 , в тому числі ОСОБА_1 .
У жовтні 2012 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області із заявою про надання дозволу на виділення йому земельної ділянки під будівництво будинку площею 0,12 га по АДРЕСА_1 (а.с. 205).
Ця заява була розглянута 23 листопада 2012 року на засіданні позачергової сесії Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, за результатом розгляду якої прийнято рішення № 386, яким 
ОСОБА_1 відмовлено у виділенні йому вказаної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,12 га по 
АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю кварталу забудови.
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Частиною десятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування 
в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Аналіз наведених положень Закону України «Про місцеве самоврядування 
в Україні» дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.
Водночас у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права 
і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.
Цей принцип знайшов своє відображення й у статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними 
і фізичними особами.
Відповідно до пунктів «а», «б» статті 12 ЗК Українидо повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 116 ЗК Українигромадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно з частиною шостою та сьомою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває 
у користуванні інших осіб).
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності 
у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
У протесті прокурора від 10 серпня 2006 № 1013 зазначено, що відповідно до схеми генплану с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, розробленій інститутом ЛФ ДІПРОМІСТ у 1990 року, квартал забудови по АДРЕСА_1 відсутній і не погоджений відповідними контролюючими органами. Тому надання дозволу на проведення будівництва в кварталі забудови по АДРЕСА_1 з пунктом 1.5 рішення 
Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 25 жовтня 2005 року № 213 є порушенням вимог Закону України «Про планування і забудову територій» та статті 39 ЗК України.
Відповідно до листа Державної інспекції сільського господарства 
у Львівській області від 10 січня 2013 року № 161/3-21-8 земельні ділянки по АДРЕСА_1 знаходилися у власності громадян для ведення особистого селянського господарства протягом 1999-2000 років, за винятком ділянки площею 0,15 га, яка була надана у 2007-2008 роках ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства. ОСОБА_1 земельних ділянок у власності для ведення особистого селянського господарства у вказаному масиві не мав (а.с. 23).
Ураховуючи зазначене, апеляційний суд, встановивши, що станом на 
2012 року квартал забудови, вказаний ОСОБА_1 у заяві про виділення земельної ділянки відсутній, і не погоджений відповідними контролюючими органами, а також те, що ОСОБА_1 не надав до клопотання 
від 03 жовтня 2012 року про виділення земельної ділянки під будівництво будинку по АДРЕСА_1 , площею 0,12 га, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, 
а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 402, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                                Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                           І. А. Воробйова

                                                                                                                        Г. В. Коломієць

                                                                                                                        Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк