ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/6517/20  Номер провадження 22-ц/814/775/21	Головуючий у 1-й інстанції Вінтоняк  Н. Д.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,
при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 січня 2021 року (повний текст рішення складено 14 січня 2021 року) у справі за позовом  ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького нотаріального округу Дудкіна Світлана Григорівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, 

В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовної заяви 
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького нотаріального округу Дудкіна С.Г., про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , з яким вона з квітня 1999 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу по день його смерті.
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається з будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
У вересні 2020 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю документально підтвердженого факту постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у зв`язку з чим їй було рекомендовано звернутись до суду для підтвердження факту проживання спадкоємцем однією сім`єю із спадкодавцем. 
На підтвердження факту проживання однією сім`єю як чоловіка і дружини ОСОБА_2 з позивачем, останньою подано до суду свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , довідка з ТОВ «Житлорембудсервіс», фотографічні знімки, свідоцтво про поховання, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання та зазначено осіб, які можуть підтвердити цей факт. 
Позивач зазначає, що інших спадкоємців за законом чи за заповітом ОСОБА_2 не має, а тому вона має право на спадкування за законом, як спадкоємиця четвертої черги - особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Просила встановити факт проживання  ОСОБА_1  разом із спадкодавцем ОСОБА_2  як чоловіка і дружини у будинку  АДРЕСА_1 з квітня 1999 року до відкриття спадщини – ІНФОРМАЦІЯ_1 .  
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю   ОСОБА_1 зі ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04 вересня 2008 року по день його смерті – ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто зі  Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь ОСОБА_1 витрати зі спати судового збору у розмірі 840,80 грн.
Вимоги, які зазначені в апеляційній сказі
З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач - Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської областіта оскаржив його в апеляційному порядку. Просив скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 січня 2021 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Позиція учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області зазначає, що оскаржуване рішення суду було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
На обґрунтування своїм вимог відповідач зазначає, що доведення факту спілкування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , допомоги йому по господарству, наявність у матеріалах справи спільних фотокарток, наявність копій квитанцій по сплаті за комунальні послуги, а також наявність у позивача свідоцтва про смерть та її участь у похованні не є достатніми доказами на підтвердження факту проживання зазначених осіб однією сім`єю, ведення спільного господарства, існування спільного побуту та взаємних прав та обов`язків між позивачем та ОСОБА_2 не менше як протягом п`яти років.
Також скаржником зазначено, що зареєстрованим місцем проживання позивача є: АДРЕСА_2 , що є відмінною від місця реєстрації і проживання спадкодавця.
Також відповідачем наголошується, що копії квитанцій про сплату комунальних послуг не містять інформації щодо нарахування плати за комунальні послуги у зв`язку з проживанням позивача та відомостей про участь позивача у витратах по утриманню будинку.
Відповідач зазначає, що надані до суду копії спільних фотокарток мають погану якість, а тому не дають змоги ідентифікувати осіб, зображених на них. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Щодо явки та позиції сторін в суді апеляційної інстанції

Від представника Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області – Черкащенко А.А. надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника особи, яка подала апеляційну скаргу. Просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі. 
Від позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без їх участі. Проти задоволення апеляційної скарги заперечують та просять залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Встановлені обставини справи
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13 січня 2020 року, серії НОМЕР_1 (а.с. 8).
Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 05 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 , яка діяла по довіреності в порядку передовіри від імені ОСОБА_4 , який діяв по довіреності від імені ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), продавець передав у власність покупцю будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 12).
Довідкою (виписка з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 04 вересня 2008 року, виданою ТОВ «Житлорембудсервіс», зазначено, що ОСОБА_1 проживає та не зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).
З матеріалів справи вбачається, що місце проживання ОСОБА_1 з 31 липня 2019 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21).
Постановою приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Дудкіної С.Г. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 10 вересня 2020 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 на будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с. 21).
Позиція апеляційного суду
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частиною першою статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, ОСОБА_1 вказувала, що вона з квітня 1999 року до моменту смерті ОСОБА_2 – до ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала разом з ним однією сім`єю у належному йому на праві власності будинку, вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України)
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 08 травня 2020 року у справі №643/3240/17 зазначено, що матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.
Частково задовольняючи позовні вимоги в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю   ОСОБА_1 зі ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04 вересня 2008 року по день його смерті – ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд дійшов до правильного висновку, що наявні у матеріалах справи докази, а саме: довідка від 04 вересня 2008 року, видана ТОВ «Житлорембудсервіс»; численні спільні фотокартки позивача із спадкодавцем; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання, відповідно до якого позивач отримала виплату матеріальної допомоги; договором-замовлення на організацію та проведення поховання від 13 січня 2020 року, у своїй сукупності підтверджують факт проживання позивача зі ОСОБА_2 однією сім`єю у вказаний період. Зазначені обставини у суді першої інстанції підтвердили свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , доводів про недостовірність показань яких апеляційна скарга не містить.
Разом з тим, в апеляційній скарзі зазначено, що копії квитанцій про сплату комунальних послуг не містять інформації щодо нарахування плати за комунальні послуги у зв`язку з проживанням позивача та відомостей про участь позивача у витратах по утриманню будинку. З даним твердженням погоджується суд апеляційної інстанції, адже з поданих позивачем квитанцій про сплату комунальних послуг неможливо встановити хто є платником, бо квитанції не містять відомостей про платника, а в них міститься інформація про особовий рахунок в житлово-експлуатаційній організації та відомості про особу, на ім`я якої відкрито даний рахунок. Однак, вищевказане не може бути підставою для скасування рішення, адже позивачем надані й інші докази, які в своїй сукупності доводять факт спільного проживання однією сім`єю   ОСОБА_1 зі ОСОБА_2 з 04 вересня 2008 року по день його смерті – ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Що ж стосується реєстрації місця проживання, то в постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зазначено, що згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
З огляду на положення наведеної норми Закону Верховний Суд не бере до уваги доводи касаційної скарги, що відсутність реєстрації місця проживання відповідача за останнім місцем проживання спадкодавця є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.
Отже, різні адреси реєстрації місця проживання спадкоємця із спадкодавцем не можуть свідчити про те, що вони не проживали разом, якщо належними і допустимими доказами доводиться факт спільного проживання. Тому посилання в апеляційній скарзі на різні адреси місця реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. 
Щодо інших доводів апеляційної скарги
Посилання в апеляційній скарзі на те, що у матеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили про те, що за життя ОСОБА_2 зробив розпорядження своїм майном, не ставлять під сумнів правильність висновків суду першої інстанції тому, що вказуючи дану обставину відповідач не обґрунтовує, яким чином дана обставина спростовує висновки суду першої інстанції. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідач в апеляційній скарзі просив скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  відмовити. Тому враховуючи таке формулювання вимог і неоскарження даного рішення позивачем у частині відмовлених позовних вимог, суд вважає, що відсутні підстави переглядати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 січня 2021 року в частині відмовлених позовних вимог.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який дослідивши подані до суду докази і встановивши фактичні обставини справи, прийшов до правильного по суті висновку щодо задоволення позову частково, то підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.
Щодо судових витрат
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області – залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 січня 2021 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 березня 2021 року.

Головуючий                                                                                В.П. Пікуль 

Судді                                                                                        Т.В. Одринська

                                                                                       О.О. Панченко