Справа № 130/2000/20
Провадження № 22-ц/801/255/2021
Категорія: 39
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сенько Л. Ю.
Доповідач:Якименко М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2021 року	Справа № 130/2000/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М.,
суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року, ухвалене суддею Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Сенько Л.Ю.,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2020 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.01.2017 між сторонами був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання заяви, відповідно до якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50000,00 грн.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. 
В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 14.07.2020 становить 42 789,25 гривень, з яких: 32023,86 грн. –заборгованість за тілом кредиту; - 10765,39 грн. – заборгованість за простроченими відсотками, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.
Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 грудня 2020  року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 32023,86 грн.. В решті позову відмовлено. 
Не погоджуючись із заочним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Також просить стягнути з відповідача судові витрати.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що в підтвердження позовних вимог позивачем надані належні та допустимі докази. Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. ОСОБА_1 поставивши підпис в Анкеті-заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згоден з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах. Суд не звернув увагу на те, що відповідачем разом з анкетою-заявою було підписано паспорт споживчого кредиту, в якому відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки. Зазначає, що відповідно до паспорту споживчого кредиту, сторони погодили процентну ставку у межах пільгового періоду, відсотків річних – 0,00001% процентну ставку за межами пільгового періоду, відсотків річних – 43,2 %, процентну ставку, яка застосовується при невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту – 86,4 %.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
До Вінницького апеляційного суду надійшли додаткові пояснення АТ КБ «ПриватБанк», подані представником  ОСОБА_2 , в яких представник просить задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення в частині відмовлених позовних вимог, задовольнивши позовні вимоги повністю.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Рішення суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 32023,86 грн, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд прийшов до наступного висновку.
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду не відповідає.
З матеріалів справи вбачається, що 31.01.2017 ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.17). Підписавши анкету-заяву відповідач погодився, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.
Разом з тим, поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що крім анкети-заяви  ОСОБА_1 було підписано Паспорт споживчого кредиту, за змістом якого встановлено умови кредитування: тип кредиту – відновлювальна кредитна лінія, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці; максимальна сума ліміту; строк договору – 240 місяців, та строк кредитування – до 240 місяців; спосіб та строк надання кредиту –на картковий рахунок (безготівковий). (а.с. 18-19).
Відповідно до пункту 4 Паспорту споживчого кредиту, процентна ставка за межами пільгового періоду, відсотків річних для картки Універсальна Голд становить 42%.
Вказана процента ставка 42 % річних (3,5% на місяць) застосовується банком у розрахунку заборгованості за договором № б/н від 31.01.2017 (з 16.05.2018) (а.с. 7-11).
Згідно виписку по рахунку (а.с. 12-14) та довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 15), оформленої на  ОСОБА_1 , останньому 16.05.2018 встановлено кредитний ліміт у розмірі 50 000 гривень (а.с. 15).
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що відповідач фактично використав кредитні кошти, проте обов`язку щодо повернення боргу не виконав, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України, тому підлягає до стягнення з ОСОБА_1 тіло кредиту в розмірі 32023,86 гривень.
Разом з тим, відмовляючи в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками суд зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами досягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору. 
З таким висновком апеляційна інстанція не може погодитись, з огляду на таке.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі.
Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Договором приєднання (стаття 634 ЦК України) є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі - Закон №1023-XII), закон України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі Закон № 1734- ІII).
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про неправомірність відмови в задоволенні позову про стягнення процентів, слід заначити наступне.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк вказував на те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Анкету-заяву та паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено розмір процентів та міститься застереження про погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.
Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети – заяви, оскільки за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Тобто при вирішенні спору суд повинен з`ясувати, які саме умови включені в заяву позичальника. 
У анкеті - заяві від 31.01.2017, підписаній сторонами, дійсно не зазначена процентна ставка та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. 
У відповідності до частини 2 статті 9 Закону № 1734-VIII, до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
В справі що розглядається позивачем надано до суду підписаний позичальником  ОСОБА_1 паспорт споживчого кредиту, в якому визначено умови кредитування.
Наданий позивачем паспорт споживчого кредиту за формою та змістовним наповненням відповідає вимогам, які до неї ставляться в Законі № 1734-VIII, тобто сторони досягли домовленості щодо всіх істотних умови договору позики (кредиту): погодили строк дії, умови повернення кредиту, процентну ставку, відповідальність за порушення виконання зобов`язань, тощо, на що суд першої інстанції уваги не звернув. 
Тому, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.
Статтею 1048 ЦК України закріплено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.
Враховуючи викладене, у  ОСОБА_1 наявний обов`язок по сплаті відсотків за користування кредитними коштами.
Позивач просив стягнути з відповідача 10 765,39 грн заборгованості за простроченими відсотками.
Апеляційний суд погоджується з розрахунками позивача і вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню вказані відсотки.
Вказаний розрахунок  ОСОБА_1 не оспорено і не спростовано.
Відтак, задовольняючи позов частково суд першої інстанції помилково виходив із недоведеності позовних вимог в частині стягнення з відповідача складових заборгованості за кредитом, зокрема заборгованості за простроченими відсотками.
Тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 10 765,39 грн.
Разом з тим, апеляційний суд приходить до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, які підлягають застосуванню, не повно дослідив наявні у справі докази і не дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив незаконне й необґрунтоване судове рішення, яке не відповідає вимогам закону.
Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
ОСОБА_1 не подав відзив на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України) та не подав відзив на апеляційну скаргу, як і жодних доказів на спростування використання кредитних коштів.
Тому колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з  ОСОБА_1 заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 10 765,39 грн, оскільки позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку згідно кредитного договору, а в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
       Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.        
       З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, а також перерозподілити судові витрати.
Так, банком по справі сплачено судовий збір в сумі 5255,00 грн (2102,00 грн за подання позовної заяви і 3153,00 грн за подання апеляційної скарги), що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Дана справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.
На підставі викладеного, керуючись ст.367, ч.1 ст. 369, 374, 376, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд,-
                                      ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за простроченими відсотками та в частині стягнення судових витрат скасувати та в цій частині постановити нове.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 10 765,39 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2102,00 гривень та за подання апеляційної скарги в розмірі 3153,00 гривень, а всього 5255,00 гривень. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
             Повний текст постанови складено 19 лютого 2021 року.

Головуючий                                                                М.М. Якименко

Судді:                                                                          О.В. Ковальчук
                                                                               
Т.Б. Сало