ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/879/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: 
                                         суддя - доповідач Чумака С.Ю.,
                                                    суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року в адміністративній справі № 340/879/20 (суддя І інстанції – Хилько Л.І.)

за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі – відповідач), в якому просив визнати протиправними дії та зобов`язати відповідача надати відповідь щодо середніх розмірів (в процентах від видів грошового забезпечення) щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та щомісячної премії, що фактично виплачені за березень 2018-2019 років військовослужбовцям за відповідною або аналогічною посадою, яку займав позивач на дату звільнення із служби.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року позов задоволений частково.
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо ненадання ОСОБА_1 достовірної, точної та повної інформації на запит на отримання публічної інформації від 16 грудня 2019 року.

Зобов`язано Міністерство оборони України протягом п`яти робочих днів з дня набрання чинності рішенням суду надати ОСОБА_1 достовірну, точну та повну інформацію на запит на отримання публічної інформації від 16 грудня 2019 року щодо середніх розмірів (в процентах від видів грошового забезпечення) щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та щомісячної премії, що фактично виплачені за березень 2018 року та березень 2019 років військовослужбовцям за відповідною або аналогічною посадою, яку займав ОСОБА_1 на дату звільнення із служби.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у позові відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що відповідно до п. 3.1 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністра оборони України від 19.08.2008 №  407, а з 11.11.2014 у відповідності до п. 3.1 Положення ..., затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2014 № 530, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 за № 1294/26071, - уповноваженими органами Міністерства оборони щодо оформлення та подання до органів Пенсійного фонду України документів для призначення пенсій особам, звільненим з військової служби, а також визначення розміру грошового забезпечення, що враховується при обчисленні та перерахунках пенсій, - є обласні військові комісаріати.

В частині відмови від задоволення позову рішення суду першої інстанції не оскаржено.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ
Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом Командування Сухопутних військ Збройних Сил України від 16.06.2010 № 295 позивача звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я. 

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2010 позивача з 07.08.2010 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення (а.с. 6).

На момент звільнення позивач займав посаду заступника командира загону – начальника навчального відділення військової частини. 

З 08.08.2010 позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Кіровоградській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

16.12.2019 позивачем на адресу відповідача направлено запит на отримання публічної інформації, у якому просив надати інформацію про середній розмір (в процентах від видів грошового забезпечення) щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та щомісячної премії, що фактично виплачені за березень 2018 року та березень 2019 року військовослужбовцям за відповідною або аналогічною посадою, яку позивач займав на дату звільнення зі служби (а.с. 8).

Фінансово-економічним управлінням Командування Сухопутних військ Збройних Сил України листом від 23.12.2019 № 116/14/3/1863/л позивачу надано відповідь на запит від 16.12.2019, в якій повідомлено про те, що рішенням Міністра оборони України від 26.03.2018 № 248/1479 з 01.03.2018 встановлено базовий (номінальний) розмір надбавки за особливості проходження служби – 10%. Відповідно до пунктів 23 та 24 додатку до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, базовий (номінальний) розмір надбавки за особливості проходження служби підвищується на коефіцієнт 1,35. Відповідно до рішення Міністра оборони України від 26.03.2018 № 248/1479 (зі змінами) кожному військовослужбовцю встановлювався фіксований розмір премії (але не менш 10 % посадового окладу) з такого розрахунку, щоб нараховане їм грошове забезпечення за березень 2018 року збільшилося до 5% у порівнянні з нарахованим грошовим забезпеченням за лютий 2018 року. З 01.05.2018 року відповідно до вказаного рішення розмір премії встановлено згідно з додатком 3 (від 20% до 83% посадового окладу). З 01.01.2019 відповідно до рішення Міністра оборони України від 28.12.2018 № 248/9240 розмір премії встановлено згідно з додатком 1 до зазначеного рішення (від 35% до 103% посадового окладу). Станом на 01.03.2019 базовий (номінальний) розмір надбавки за особливості проходження служби встановлено у розмірі 65%, який відповідно до вищевказаного Порядку підвищується на коефіцієнт 1,35 (а.с. 9-10). 

23.01.2020 позивачем подано скаргу з вимогою в найкоротший строк надати йому достовірну, точну та повну інформацію на його запит від 16.12.2019 (а.с. 11-12).

За результатами опрацювання скарги фінансово-економічним управлінням Командування Сухопутних військ Збройних Сил України листом від 20.02.2020 № 116/14/2/337/л повідомлено, що у зв`язку з тим, що військову частину НОМЕР_1 розформовано у 2013 році та відповідно до листа Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України від 28.08.2018 № 322/1/3742 на цей час у Збройних Силах України немає нормативно-правових актів, які визначають критерії, що порівнюють органи військового управління, а також посади в них, надати інформацію, вказану у скарзі немає можливості. Додатково проінформовано позивача, що механізм та умови виплати грошового забезпечення (премії) військовослужбовцям Збройних Сил України визначаються          Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (а.с.13).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що надана відповідачем відповідь у листі від 23.12.2019 № 116/14/3/1863/л на письмовий запит позивача від 16.12.2019 не відповідає вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації», а тому суд дійшов висновку про визнання протиправною саме бездіяльності відповідача стосовно ненадання достовірної, точної та повної інформації на запит та зобов`язання надати запитувану інформацію протягом п`яти робочих днів із дня набрання чинності рішенням суду.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на те, що рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає законність і обґрунтованість такого рішення в частині задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-XII (далі – Закон № 2657-XII) інформація – будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. 

Відповідно до ст. 5 Закону № 2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (далі – Закон № 2939-VI) публічна інформація – це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з ст. 2 Закону України № 2939-VI метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Пункт 2 частини 1 статті 5 Закону України № 2939-VI гарантує, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Частиною 1 статті 12 Закону № 2939-VI передбачено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 
1) запитувачі інформації – фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації – суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації. 

Отже, в розумінні Закону № 2939-VІ у спірних правовідносинах позивач є запитувачем інформації, а відповідач – розпорядником інформації. 

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію – це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. 

Згідно з п. 2-3 ч. 1 ст. 10 Закону № 2939-VI кожна особа має право, зокрема, доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається; вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону № 2939-VI розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані: 
1) надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом; 
2) використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом; 
3) вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб; 
4) виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується. 

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію. 

Отже, розпорядник інформації зобов`язаний надати запитувачу достовірну, точну та повну інформацію, яка є в його розпорядженні та відображена й задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях. 

Частиною 1 статті 20 Закону № 2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Водночас, частиною 2 статті 22 Закону № 2939-VI передбачено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Як вже зазначалось раніше, позивач до 06.08.2010 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Сухопутних військ Збройних Сил України на посаді заступника командира загону – начальника навчального відділення військової частини.

Позивач у запиті на отримання публічної інформації від 16.12.2019 просив надати інформацію про середній розмір (в процентах від видів грошового забезпечення) щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та щомісячної премії, що фактично виплачені за березень 2018 та 2019 років військовослужбовцям за відповідною або аналогічною посадою, яку позивач займав на дату звільнення зі служби (а.с. 8).

Отже, запит містить чітко визначену запитувану інформацію.

Фінансово-економічним управлінням Командування Сухопутних військ Збройних Сил України листом від 23.12.2019 № 116/14/3/1863/л позивачу надано відповідь на запит від 16.12.2019, зі змісту якого встановлено надання відповідачем відповіді не по суті запитуваної позивачем інформації. Це підтверджено і самим відповідачем у листі від 20.02.2020 року №  116/14/2/337/л, направленому позивачу за результатами опрацювання скарги, в якому відповідач посилається на відсутність у Збройних Силах України нормативно-правових актів, які б визначали критерії, що порівнюють органи військового управління та посади в них.

Слід зазначити, що Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №  704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – постанова №  704), якою зокрема, затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, додаткові види грошового забезпечення та розміри надбавки за вислугу років, у тому числі військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу. 

Відповідно до п. 2 Постанови № 704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з п. 3 Постанови № 704 виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується, зокрема, Міністерством оборони України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 № 730) затверджено Положення про Міністерство оборони України, згідно з пп. 81 п. 4 якого Міноборони відповідно до покладених на нього завдань здійснює заходи, спрямовані на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей та працівникам Збройних Сил, особам, звільненим у запас або відставку, а також членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби або потрапили в полон у ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 № 530, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 № 1294/26071, затверджено Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, згідно до пункту 1 якого, цим Положенням визначається порядок, зокрема: 

- оформлення та подання до органів Пенсійного фонду України документів для призначення та перерахунку пенсій за вислугу років, по інвалідності та в разі втрати годувальника відповідно до Закону, постанови Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393» (зі змінами) і постанови правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій» відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (зі змінами), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року № 135/13402; 
- організації роботи стосовно визначення розміру грошового забезпечення для призначення та перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби (крім колишніх військовослужбовців строкової військової служби).

Згідно з п. 6 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45, відповідною вважається посада, яка за класифікаційними характеристиками, зокрема назвою, розміром посадового окладу, функціональністю та організаційним рівнем підрозділу у структурі органу (організації, установи, військової частини тощо) прирівнюється до посади, з якої особа була звільнена.

За вказаних вище мотивів колегія суддів погоджується з посиланнями скаржника, що уповноваженими органами Міністерства оборони щодо оформлення та подання до органів Пенсійного фонду України документів для призначення пенсій особам, звільненим з військової служби, а також визначення розміру грошового забезпечення, що враховується при обчисленні та перерахунках пенсій – є обласні військові комісаріати. Проте, позивач не просив відповідача надати йому довідку для призначення пенсій особам, звільненим з військової служби і визначення розміру грошового забезпечення, а просив надати інформацію про середній розмір (в процентах від видів грошового забезпечення) щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та щомісячної премії, що фактично виплачені за березень 2018 та 2019 років військовослужбовцям за відповідною або аналогічною посадою, яку позивач займав на дату звільнення зі служби.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що встановлення відповідної посади, яка прирівнюється до посади, з якої позивач був звільнений у 2010 році, відноситься до компетенції Міністерства оборони України, а тому саме відповідач зобов`язаний володіти інформацією, запитуваною позивачем.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надана відповідачем відповідь у листі від 23.12.2019 № 116/14/3/1863/л на письмовий запит позивача від 16.12.2019 не відповідає вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації», а тому суд дійшов висновку про визнання протиправною саме бездіяльності відповідача стосовно ненадання достовірної, точної та повної інформації на запит та зобов`язання надати запитувану інформацію протягом п`яти робочих днів із дня набрання чинності рішенням суду.

Отже, судом першої інстанції рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін.

Оскільки справа відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 12 КАС України відноситься до категорії незначних, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року в адміністративній справі № 340/879/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                          суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                          суддя                                                            І.В. Юрко