Справа № 346/5955/19 
Провадження № 22-ц/4808/146/21 
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої                        Горейко М.Д.
суддів:         Василишин Л.В., Максюти І.О.
секретаря                        Петріва Д.Б.
з участю представника апелянта ОСОБА_1 , представника відповідача Матвійчука М.З.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою її представником ОСОБА_1 , на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене у складі судді Калинюка О.П. 09 жовтня 2020 року в м. Коломия, 
в с т а н о в и в:
12 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до АТ «Альфа-Банк» про захист прав споживачів.
Позов мотивувала тим, що в жовтні 2019 року їй стало відомо про те, що відповідач обліковує на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на її ім`я, заборгованість в сумі 7 276,54 грн, яка виникла нібито в результаті купівлі нею товарів з використанням електронного платіжного засобу у торгових точках м. Львова 09 вересня 2019 року. На її звернення від працівників банку вона отримала копію документу від 19 лютого 2018 року під назвою «Оферта на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії», в якому містилися її персональні дані та підпис, що графічно схожий на її. 
Зазначила, що між нею та відповідачем 19 лютого 2018 року було укладено угоду про надання споживчого кредиту №592196590, відповідно до якої їй було надано кредит в розмірі 5 828,71 грн з терміном користування 15 місяців. За вказані кредитні кошти вона придбала мобільний телефон у магазині «Фокстрот». Свої зобов`язання за цією угодою вона виконала в повному обсязі та у визначений строк. Жодних інших кредитних договорів з відповідачем не укладала, а також їй не було відомо про випуск на її ім`я електронного платіжного засобу, якого вона не отримувала.
Вказала, що відповідач порушив її права як споживача та, скориставшись її персональними даними, отриманими під час укладання вищевказаної угоди про надання споживчого кредиту, здійснив емісію електронного платіжного засобу на її ім`я, а також розкрив третім особам інформацію щодо ПІН-коду чи інші відомості, що надало можливість виконувати платіжні операції без її відома.
Посилаючись на наведене, просила визнати неукладеною угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, вказану в документі під назвою «Оферта на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії» від 19 лютого 2018 року з підписом, графічно схожим на її підпис, а також зобов`язати відповідача списати за рахунок резервів з рахунку № НОМЕР_1 заборгованість як таку, що нарахована без достатніх правових підстав.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09 жовтня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання неукладеною угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством «Альфа-Банк», вказаної в документі під назвою «Оферта на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії» від 19 лютого 2018 року, та зобов`язання Акціонерне товариство «Альфа-Банк» списати за рахунок резервів з рахунку № НОМЕР_1 заборгованість в розмірі 7 276,54 грн як таку, що нарахована без достатніх правових підстав, відмовлено у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.
Рішення мотивовано тим, що вимога про визнання договору неукладеним не є способом захисту особою свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, який передбачений положеннями ЦК України чи іншими законами України. По суті вказана вимога є вимогою про встановлення факту, який має юридичне значення, встановлення якого може мати місце лише при розгляді іншого цивільного спору.
Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів щодо підроблення її підпису в документі під назвою «Оферта на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії», а також не заявлялось клопотань про призначення почеркознавчої чи інших експертиз з метою встановлення фактів підробки її підпису. Не доведено позивачем і того факту, що 09 вересня 2019 року вона не здійснювала покупок з використанням наданого їй відповідачем електронного платіжного засобу. У зв`язку з наведеним, підстави для визнання вказаного кредитного договору неукладеним відсутні.
Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема вказує, що відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 з тих підстав, що позивач не надала доказів на підтвердження своїх доводів щодо підробки її підпису на спірних документах, а також не заявляла клопотань про призначення почеркознавчої експертизи, суд першої інстанції не врахував, що проведення експертизи можливе лише за наявності оригіналів документів. Однак, жодних оригіналів таких документів не існує. Під час розгляду справи позивач заперечувала наявність оригіналів документів та клопотала перед судом про зобов`язання відповідача надати їх для огляду в судовому засіданні, проте таке клопотання задоволено не було.
Також зазначає, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що позивач скористалася відновлювальною кредитною лінією, здійснивши 09 вересня 2019 року кілька покупок з використанням електронного платіжного засобу, оскільки жодних доказів на підтвердження того, що позивачу надавався такий електронний платіжний засіб матеріали справи не містять. Позивач ніколи не отримувала від відповідача ніяких карток, а тому не могла здійснювати якихось операцій з ними. Відтак, вищевказані операції безпідставно обліковуються відповідачем як такі, що мають якесь відношення до позивача.
Крім того апелянт стверджує, що в оскаржуваному рішенні суд неправильно виклав позицію позивача щодо тверджень представника відповідача про невірно обраний спосіб захисту, вказавши, що вона не заперечує. Насправді позивач заперечила проти таких тверджень відповідача та вказала на пряму норму, яка надає їй право звернутися в суд з даним позовом.
З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив.
Зазначив, що позивач звернулася в суд з позовом про визнання угоди неукладеною, а не визнання такої недійсною, що не відповідає вимогам закону. Згідно пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п`ятої ЦК. З наведеного слідує, що позивач невірно обрала спосіб захисту.
Також представник відповідача вказав, що під час розгляду справи в суді першої інстанції від позивача не надходило клопотань про витребування оригіналів будь-яких документів, в тому числі від відповідача, чи про призначення експертиз. В прохальній частині позовної заяви позивач зазначила про витребування у відповідача усіх наявних у нього документів, однак не зазначила про витребування саме оригіналів цих документів та не вказала які конкретно документи слід витребувати. Відповідачем до відзиву на позов долучено документи, які є необхідними та достатніми для повного та об`єктивного розгляду справи і спростування доводів позивача. 
Щодо доказів видачі позивачу платіжної пластикової картки, представник відповідача зауважив, що чинним законодавством не покладається на кредитора та позичальника укладати будь-які додаткові договори, розписки тощо з приводу фіксації факту передачі такої платіжної картки.
Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів. Просив апеляційну скаргу задовольнити.
Представник відповідача доводи апеляційної скарги заперечив з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19 лютого 2018 року ОСОБА_2 підписано анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 61), оферту на укладання угоди про надання кредиту №592196590 (а.с. 62), оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с. 6, 63), паспорт споживчого кредиту (а.с. 65), договори добровільного страхування життя та майна (а.с. 67-69).
З копії оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19 лютого 2018 року, вбачається, що в розділі ІІ цієї оферти позивач запропонувала банку відкрити їй поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні та випустити міжнародну платіжну картку MasterCard World строком дії 3 роки з моменту випуску з лімітом кредитної лінії у розмірі 200 000 грн (розділ ІІІ оферти). В розділі VI оферти ОСОБА_2 підтвердила, що вона попередньо ознайомлена у письмовій формі: зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; з інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ (а.с. 6, 63). 
ПАТ «Альфа-Банк» прийняло вищевказану пропозицію ОСОБА_2 шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с. 64).
Графіком платежів в додатку 1 до угоди про надання кредиту №592196590 від 19 лютого 2018 року встановлено розмір платежів, які мають бути внесені позичальником на користь банку протягом строку кредитування для погашення заборгованості за кредитним договором. Графік підписаний ОСОБА_2 (а.с. 9).
Згідно копії паспорту споживчого кредиту (а.с. 65), який підписано ОСОБА_2 , сторони погодили суму кредитних коштів, максимальний розмір якої 200 000 грн, відсоткову ставку в розмірі 40% річних, порядок погашення кредиту, загальні витрати по кредиту та інші відомості, що мають значення для позичальника.
Будь-яких положень, що спонукають позичальника до укладення договору страхування, у вищевказаних документах не міститься.
Проте, згідно договору добровільного страхування життя держателів платіжних карток ПАТ «Альфа-Банк» № НОМЕР_2 \АКБ від 19 лютого 2018 року (а.с. 67), ОСОБА_3 добровільно застрахувала життя. Страховиком є ТДВ «Страхова компанія «Арсенал лайф», від імені якої діє АТ «Альфа-Банк» на підставі договору доручення від 27 жовтня 2014 року №27102014-1/д. В договорі сторони погодили розмір страхової премії, яка складає 0,50% від страхової суми, що становить суму заборгованості за угодою про обслуговування кредитної картки.
Також 19 лютого 2018 року між страхувальником ОСОБА_2 і страховиком СК АСКО-Медсервіс, від імені якого діє страховий агент ДП «СУЧАСНІ ФІНАНСОВІ РІШЕННЯ» укладено договір добровільного страхування майна фізичних осіб №156462955\18FМ (а.с. 68), відповідно до якого ОСОБА_2 застрахувала квартиру АДРЕСА_1 , страхова сума становить 100 000 грн, страхова премія визначена в розмірі 400 грн.
Згідно розділу ІV Оферти ОСОБА_2 просила здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунку № НОМЕР_3 , в розмірах, що необхідні для щомісячної оплати страхового платежу згідно з умовами Договору.
Відповідно до частини 2 статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У відповідності до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як встановлено статтею 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Умови вчинення договорів визначені Главою 52 ЦК України. 
Так, за змістом статей 626-627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи – споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України).
Стаття 639 ЦК України передбачає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Частиною 1 статті 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина 1 статті 642 ЦК України).
Таким чином, законодавець визначив, що для укладення кредитного договору між юридичною та фізичною особою сторони мають у письмовій формі досягти згоди щодо розміру кредиту, розміру і порядку нарахування процентів за його користування, строків користування кредитом та строків його повернення, що й було зроблено сторонами в даній справі.
Оцінюючи надані учасниками справи докази, суд правильно вважав, що твердження позивача, що нею не підписувалась Оферта та не отримано Акцепт банку на укладення кредитного договору не підтверджені належними та допустимими доказами.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, а саме з виписок по рахунку за кредитною карткою MasterCard World, що позивач 09 вересня 2019 року скористалася кредитною карткою та здійснила ряд покупок у торгових точках м. Львова, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 7 282,90 грн (а.с. 7, 89-90).
Що стосується твердження апелянта, що вона не отримувала платіжної пластикової картки та що відповідачем не надано належних доказів видачі їй такої, то чинним законодавством не покладається на кредитора та позичальника укладати будь-які додаткові договори, розписки тощо з приводу фіксації факту передачі такої платіжної картки.
Не приймаються судом до уваги і доводи апелянта, що виписка по рахунку не є первинним документом, підтверджуючим здійснення операції, а є відповідно до Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою НБУ №705 від 05 листопада 2014 року (далі - Положення), документом синтетичного аналітичного обліку, оскільки в силу дії статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», пункту 63 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Щодо посилання апелянта на те, що відповідно до пункту 14 Положення паперовим документом, який підтверджує здійснення операції з використанням платіжної картки і містить набір даних щодо цієї операції та реквізити платіжної картки, є сліп, то сліп є документом, що формується в торговій точці касиром на імпринтері і містить інформацію про суму операції, дату та ідентифікаційні дані картки. Сліп підписує касир і власник картки та зберігається в торговій точці. Апелянт не навів обставин, які б утруднювали можливість отримання таких доказів, як і не надав належних доказів на спростування виписки по рахунку за кредитною карткою позивача. 
Голослівними, нічим не доведеними є доводи апелянта, що відповідач, скориставшись персональними даними, отриманими ним при укладенні і виконанні позивачем угоди про надання кредиту №592196590, здійснив емісію електронного платіжного засобу на ім`я позивача, здійснив розкриття третім особам ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням платіжного засобу і не повідомив про це позивача.
Пунктом 5 Правил користування банківською платіжною карткою (далі - Правила) встановлено, що позичальник зобов`язаний не повідомляти нікому ПІН-код та зберігати його в таємниці, щоб за жодних умов він не став відомий третім особам; користуватися карткою особисто, не передавати її в користування третім особам (в т.ч. родичам); не передавати ПІН-код у вигляді тексту на паперовому носії або за допомогою будь-якого пристрою; не зберігати ПІН-код на будь-яких цифрових носіях; ПІН-код потрібно вводити таким чином, щоб його не можна було підгледіти стороннім особам; не записувати ПІН-код на платіжній картці, в мобільному телефоні, цифрових носіях або в інших місцях, до яких існує можливість доступу сторонніх осіб; слід запам`ятати ПІН-код та знищити його або зберігати в надійному місці.
Доказів, що платіжна картка, яка була видана позивачці, використовувалась не нею, а іншою особою, чи ця картка могла бути використана іншою особою, до матеріалів справи не надано.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд першої інстанції правильно вказав, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, а при неможливості такого поновлення – гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Враховуючи зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини сторін договору, вимога про визнання договору неукладеним не є способом захисту особою особистого немайнового або майнового права та інтересу, який передбачений положеннями ЦК України. 
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в пункті 8 постанови №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п`ятої ЦК України.
Однак, суд першої інстанції, правильно дійшовши висновку про неправильно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, дослідив обґрунтованість та підставність такого позову і відмовив в позові за безпідставністю.
З урахуванням викладеного та положень пункту 4 частини 1, частини 2 статті 376 ЦПК України апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові у зв`язку з неправильно обраним позивачем способом захисту порушеного права. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 09 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
В позові ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання неукладеною угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, вказаної в документі під назвою «Оферта на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії» від 19 лютого 2018 року та зобов`язання списати за рахунок резервів з рахунку № НОМЕР_1 заборгованість як таку, що нарахована без достатніх правових підстав, відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча                                                                М.Д. Горейко 
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 22 січня 2021 року