ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/9496/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 березня 2021 року                                                                                           м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
Судді-доповідача                    Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                 Костюк Л.О., Пилипенко О.Є., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з вимогами про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві    щодо обмеження  пенсії  максимальним розміром з 01.12.2019 року та зобов`язання відповідача    з 01.12.2019 року    виплачувати пенсію за вислугу років    у розмірі 60%    від місячної заробітної плати    без обмежень її    максимальним розміром.
В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішення відповідача №262740001256 від 18.12.2019 в частині обмеження пенсії максимальним розміром є протиправним, оскільки увесь час служби позивач у повному обсязі сплачував відповідні внески, що підтверджено індивідуальними відомостями про застраховану особу, тобто мав законні очікування щодо призначення та виплати йому пенсії за чинним законодавством  без обмеження її розміру.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 січня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.  
Не погоджуючись з судовим рішенням від 05 січня 2021 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, ухвалено рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги повністю, посилається на те, що за результатами розгляду справ щодо неконституційності обмеження максимальним рівнем пенсій особам, яким пенсії призначено на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Конституційний Суд України  визнав такі положення неконституційними. Надання переваг за професійною ознакою певним групам осіб становить дискримінацію за соціальною ознакою та порушує вимоги статті 14 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, а також положення статті 1 Протоколу 1 Конвенції, що є неприпустимим у демократичному суспільстві.
Позивач наголошує, що належне матеріальне забезпечення є гарантією незалежності прокурора, тому вищевказані висновки Конституційного Суду України стосуються також і пенсії прокурорів.  
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 10 березня 2021 року, та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 10 березня 2021 року. 
ГУ ПФУ у м. Києві 15 березня 2021 року подано відзив на апеляційну скаргу, зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві, отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». З 26 листопада 2019 року пенсія виплачується ОСОБА_1 у максимальному розмірі 15  640,00 грн., з 01 грудня 2019 року - 16  380,00 грн., з розрахунку: основний вид пенсії від середнього заробітку 39  771,44 грн. (66285,74 х 60%), де 66  285,74 грн. - середньомісячний заробіток, 60% - загальний відсоток розрахунку пенсії від заробітку.
З 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру», №1697- VIІ, згідно з пунктом 3 Прикінцевих положень якого попередній Закон України «Про прокуратуру» із змінами частково втратив чинність, окрім частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1.
Внесеними змінами зменшено раніше встановлений розмір пенсії у відсотках до 60%.
Окрім того, відповідно до пункту 1 та 2 Прикінцевих положень Закону №911- VIІІ від 24.12.2015 року цей Закон набирає чинності з 01 січня 2016 року та дія його положень щодо застосування максимального розміру пенсій застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 01 січня 2016 року.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильності застосування норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що 25.11.2019 року ОСОБА_1 звільнено з органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1  ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». У зв`язку зі звільненням позивача з органів прокуратури відповідачем 10.12.2019 складено протокол/розпорядження щодо призначення/перерахунку пенсії, згідно з яким середній заробіток позивача складає 66 285,74 грн. Виходячи з встановленого законом 60-ти відсоткового розміру, обраховано розмір пенсії - 39 771.44 грн. та встановлено її максимальний розмір - 16  380, 00 грн.
Відповідно до інформації, зазначеної відповідачем в листі від 13.04.2020 №6857-7932Л-02/8-2600/20, наданому у відповідь на звернення позивача, максимальний розмір пенсії застосований на підставі статті 85  Закону України № 3668-VI від 08.07.2011 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».
Незгода з діями відповідача зумовила звернення позивача до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів, за результатами якого судом першої інстканції ухвалено рішення від 05 січня 2021 року.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 05 січня 2021 року, колегія суддів враховує таке.
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Частиною другою  статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог частини першої  статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України  доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частинами першою та другою  статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України  належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Вимогами  статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1  статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2  статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої  статті 92 Конституції України  основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
На дату призначення позивачу пенсії (з 03.05.2019 року) питання пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури врегульоване положеннями  статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014    №1697-VII  (далі - Закон №1697-VII), частиною другою якої передбачено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень (частина 15 зазначеної статті).
Статтею 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VІ  (далі - Закон №3668-VI) визначено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до ... законів України ... "Про прокуратуру", ..., не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
На момент виникнення у позивача права на призначення пенсії, чинна редакція частини п`ятнадцятої  статті 86 Закону №1697-VII  передбачала, що максимальний розмір пенсії прокурорських працівників не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.
Частиною 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VІ передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
У контексті викладеного, колегія суддів зазначає, що положення Закону №1697-VІІ поширюються на прокурорів та слідчих органів прокуратури, яким пенсія призначена та виплачується саме за нормами цього Закону з дати набрання ним чинності.
Зміни стосуються призначення пенсії, а не її перерахунку. 
Разом з тим, пенсія позивачу призначена після набрання чинності Законом № 1697-VІІ. Отже, враховуючи те, що позивач є пенсіонером за вислугою років і пенсія призначена після 01.01.2016, до розміру пенсії позивача можуть застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені Законом № 1697-VІІ.
Зазначені вище положення не визнавались у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), отже, є чинними і підлягають виконанню.
З урахуванням наведеного, при перерахунку пенсії позивача пенсійним органом обґрунтовано застосовано обмеження максимального розміру пенсії, встановлене вищезгаданими нормативно-правовими актами.
Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 02.05.2018 (справа №704/87/17), від 03.04.2018 (справа №361/4922/17), від 15.05.2019 (справа №554/4191/17), від 21.11.2019 (справа № 161/14321/16-а), від 21.05.2020 (справа №554/10510/16-а).
З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що обмеження максимального розміру пенсії прокурорських працівників десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність передбачене чинними нормативно-правовими актами, тобто ґрунтується на вимогах закону. 
Отже, з огляду на норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Також, колегія суддів зазначає, що в частині доводів щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права апелянтом жодних аргументів не наведено, не зазначено які саме матеріали, що мають значення для правильного вирішення справи, не досліджено судом першої інстанції, не наведено інших доводів на підтвердження іншої, ніж було представлено під час розгляду справи в суді першої інстанції, позиції.
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, судом першої інстанції при розгляді справи вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дотримано норм процесуального права.
Відповідно до  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                  
Оскільки суд залишає рішення суду першої інстанції без змін, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.              
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені статей 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач                                                                  О.М. Кузьмишина

Судді:                                                                                 Л.О. Костюк

                                                                                          О.Є. Пилипенко