ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 січня 2021 року           справа №200/1052/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача: Казначеєва Е.Г., суддів: Геращенка І.В., Міронової Г. М., секретаря судового засідання Ашумова Т.Е., за участю представника відповідача Литовченко Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 р. у справі № 200/1052/20-а (головуючий І інстанції Молочна І.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання бездіяльності, рішень, протиправними, скасування наказу та поновлення на посаді,-
                                                           ВСТАНОВИВ:
24 січня 2020 року позивач звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України, в якому з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог просила:  визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 26 грудня 2019 № 3981/1;  поновити позивача на посаді начальника відділу організаційної роботи, документування та контролю; стягнути солідарно з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 29 грудня 2019 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2020 року позов задоволено частково, а саме суд: визнав протиправним та скасував наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області «Про звільнення ОСОБА_1 » від 26 грудня 2019 № 3981/1; поновив ОСОБА_1 на посаді начальника відділу організаційної роботи, документування та контролю Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 27 грудня 2019 року; стягнув з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області  на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 194619 грн 87 коп. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів. Допустив негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.
28.10.2020 позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області на Східне міжрегіональне управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Харків) у справі №200/1052/20-а. 
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року задоволено заяву позивача про заміну сторони виконавчого провадження у справі №200/1052/20-а, а саме суд: замінив сторону у виконавчому провадженні у справі №200/1052/20-а, а саме боржника Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області на Східне міжрегіональне управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Харків).
Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Харків), не погодившись з ухвалою суду першої інстанції подало апеляційну скаргу в якій  просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені заяви. В обґрунтування скарги зазначено, що під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження володіє ознаками інституту процесуального правонаступництва, встановленого статтею 52 КАС України, яка визначає процесуальні наслідки переходу прав і обов`язків від однієї особи до іншої у відносинах, щодо яких виник спір. Аналіз процесуальних норм дає підстави для висновку, що однією з обов`язкових умов для заміни сторони виконавчого провадження є вибуття однієї із сторін виконавчого провадження, який у цьому випадку відсутній. Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області наразі перебуває в стані припинення, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис. Згідно з відомостями із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) зареєстроване 29.10.2019 (код 43315445), водночас запис про припинення Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (код 34898944) не внесений у встановленому законом порядку. З огляду на те, що станом на час розгляду заяви ОСОБА_1 про заміну боржника у виконавчому провадженні з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області не виключено та останнє перебуває у стані припинення, висновок суду першої інстанції про те, що мало місце вибуття боржника і наявні підстави для заміни сторони є помилковими. Отже, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, що полягає в невірному тлумаченні ст. 379 КАС України та частини 5 статті 15 Закону України “Про виконавче провадження”, призвело до постановленя оскаржуваної ухвали та є, підставами для її скасування.
Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.
Представник позивача та відповідача у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у їх відсутність.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2020 року позов задоволено частково, а саме суд: визнав протиправним та скасував наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області «Про звільнення ОСОБА_1 » від 26 грудня 2019 № 3981/1; поновив ОСОБА_1 на посаді начальника відділу організаційної роботи, документування та контролю Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 27 грудня 2019 року; стягнув з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області  на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 194619 грн 87 коп. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів. Допустив негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.
На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.04.2020 у справі №200/1052/20-а видано виконавчі листи.
28.10.2020 через відділ документообігу та архівної роботі суду надійшла заява позивача про заміну боржника у виконавчому провадженні у справі №200/1052/20-а.
Заява обґрунтована тим, що станом на день звернення з цією заявою рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу боржником не виконано. Кошти на рахунку боржника відсутні та виконання рішення суду залежить виключно від волевиявлення керівника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Філатової Т. Д., що нівелює обов`язковість виконання рішення суду.
Станом на день розгляду заяви, Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області та Східним міжрегіональним управління юстиції Міністерства юстиції України не надано суду доказів виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.04.2020 у справі №200/1052/20-а в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, дослідивши правомірність даного звільнення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Відповідно до частини 1 статті 379 КАС України (у чинній редакції), у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. 
З аналізу наведених норм вбачається, що необхідними умовами для заміни сторони виконавчого провадження є : вибуття однієї із сторін виконавчого провадження; наявність виконавчого листа, до якого необхідно внести зміни відповідні зміни.
За визначенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 5 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Під правонаступництвом у виконавчому провадженні необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні. Правонаступництво можливо на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення.
Отже, під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження володіє ознаками інституту процесуального правонаступництва, яка визначає процесуальні наслідки переходу прав і обов`язків від однієї особи до іншої у відносинах, щодо яких виник спір.
Заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, (процесуальне правонаступництво) можливе на будь-якій стадії адміністративного процесу, як на стадії розгляду справи так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 13.12.2018 у справі №2-а-1710/11, від 14.02.2019 у справі №2-а-2727/11/2209.
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права, за якого кожен з учасників має можливість реалізувати обсяг вимог наданих йому судовим рішенням. 
Частинами 2-3 статті 36 КЗпП України передбачено, що зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. 
Відповідно до положень частини 1 статі 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Пунктом 5 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074, передбачено, що орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.
Відповідно до п. 6 Порядку права та обов`язки органів виконавчої влади у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади переходять до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.
Частиною 2 ст. 104 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
З аналізу наведених норм слідує, що при реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов`язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому до правонаступника переходять обов`язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу) та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
При цьому, публічним правонаступництвом слід розуміти повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції; це вступ у чинні адміністративно - правові відносини нового суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) на місце суб`єкта, що або припинив своє існування або повністю чи частково позбувся адміністративної компетенції.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року №870 вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1 та утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2.
Згідно додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року №870 до переліку територіальних органів Мін`юсту, що ліквідуються віднесено - Головне територіальне управління юстиції у Донецькій  області.
Згідно додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року №870 до переліку міжрегіональних територіальних органів Мін`юсту, що утворюються віднесено - Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків).
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року №870 установлено, що територіальні органи Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції; міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1, а саме: Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) -Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.
Наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2019 року Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України №3173/5 вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком (додаток 1).
Згідно додатку 1 до наказу Міністерства юстиції України від 16.10.2019 року №3173/5 до переліку територіальних органів Міністерства юстиції України, що ліквідуються віднесено Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області.
Згідно з додатком 2 до наказу Міністерства юстиції України від 16.10.2019 року №3173/5 до переліку міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України, що утворюються віднесено Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Харків).
Наказом Міністерства юстиції України від 28.12.2019 року № 4348/5 «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України», припинено Головному територіальному управлінню юстиції у Донецькій області здійснення повноважень та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах з 28.12.2019 року.
Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 21.10.2019 Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області перебуває у стані припинення.
З огляду на зазначене, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) є правонаступником всіх майнових прав та обов`язків Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.
Таким чином, відповідно до матеріалів справи, з дня утворення Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків) до нього перейшли повноваження та функції, зокрема Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, де працював позивач, який втратив такі повноваження та функції згідно з п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870. Тобто функції вказаного органу, що ліквідується, покладено на інший орган - Східне міжрегіональне управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків).
Зазначене свідчить, що виконання повноважень щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу щодо якої виник спір у цій справі, покладено на апелянта, внаслідок передання адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого.
Тобто, відбулось публічне правонаступництво від одного суб`єкта владних повноважень до іншого внаслідок часткового передання адміністративної компетенції.
Окрім цього, надаючи правову оцінку можливості заміни сторони у виконавчому провадженні по цій справі, слід зважати й на його ефективність з точки зору пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, ЄСПЛ по справі «Case of Hornsby v. Greece», рішення від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, в п. 40 констатував: «…право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.
Таким чином, суд дійшов висновку, що вибуття однієї із сторін виконавчого провадження у межах спірних відносин мало місце, що свідчить про наявність правових підстав для заміни сторони виконавчого провадження.
Враховуючи викладене, посилання апелянта щодо відсутності підстав для заміни сторони у виконавчому провадженні є необґрунтованими, та які не  відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1  статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1  статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З врахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини у справі, рішення ухвалене із додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки суду не спростовуються, що є підставою для залишення без змін  ухвали суду першої інстанції та відмови в задоволенні апеляційної скарги.
Керуючись ст. 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
                                                           ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на ухвалу  Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 р.  у справі № 200/1052/20-а - залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 р.  у справі № 200/1052/20-а -  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 13 січня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                                              Е.Г. Казначеєв          

Судді                                                                                                    І.В. Геращенко

                                                                                                                 Г.М. Міронова