ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/17195/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Іщук І.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року                                                                                        м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                        Земляної Г.В.
                                                            Мєзєнцева Є.І.

При секретарі:                              Марчук О.О.
          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області, третя особа ОСОБА_2 , в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 24 червня 2020 року №127/2020, яким ОСОБА_1 відмовлено у порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_2 за відсутністю ознак дисциплінарного проступку в діях адвоката.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 24 червня 2020 року №127/2020, яким ОСОБА_1 відмовлено у порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_2 за відсутністю ознак дисциплінарного проступку в діях адвоката є незаконним, протиправним, необґрунтованим, а відомості, викладені в ньому, не відповідають дійсності. Позивачем наголошено на тому, що з номеру телефону, який належить ОСОБА_2 , зокрема, в мобільному додатку «WhatsApp» на адресу позивача надійшли погрозливі повідомлення, які за своїм змістом, порушують правила адвокатської етики, негативно впливають на авторитет адвокатури та адвокатської діяльності, паплюжать принципи верховенства права, принижують професію адвоката, яка вважається еталоном юриспруденції. Зазначено також про те, що у своєму «Telegram-каналі» ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3 оприлюднено публікації неприйнятного змісту, що підривають престиж адвокатської професії та авторитет адвокатури вцілому.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що інформація в «Телеграм-каналі», яка, на думку позивача, порушує правила адвокатської етики, негативно впливає на авторитет адвокатури та адвокатської діяльності, могла розповсюджувати будь-яка інша особа з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що така інформація була дійсно розповсюджена адвокатом ОСОБА_2 , тому відсутні підстави для твердження, що публікації в цьому «Телеграм-каналі» поширювались саме адвокатом.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.
На думку апелянта, судом першої інстанції не було в повній мірі досліджено обставини, що надають позивачу право для задоволення позову.
Скаржник вказує на те, що судом безпідставно ототожнено вимоги та обставини скарги позивача від 29 листопада 2019 року, за результатом розгляду якої дисциплінарною палатою прийнято рішення № 48/2020 від 26 лютого 2020 року, та скарги від 31 березня 2020 року, за результатом розгляду якої дисциплінарною палатою прийнято рішення № 127/2020 від 24 червня 2020 року.
Крім того, судом безпідставно не взято до уваги, що згідно рішення дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області № 237/2020 від 13 жовтня 2020 року в своїх письмових поясненнях адвокат ОСОБА_2 зазначив, що справді йому належить Телеграм-канал, на якому і були розміщені публікації від ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3, та наявність на вказаному каналі інших документів, фотографій та публікацій, що є загальнодоступними в мережі Інтернет, які виконані ОСОБА_2 .
Також залишено поза увагою суду відсутність достатнього та належного обґрунтування прийняття дисциплінарною палатою рішення № 127/2020 від 24 червня 2020 року.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що дії відповідача є правомірними, оскільки надані позивачем докази, зокрема, копії скріншотів сторінок із «Телеграм-каналу», копії сторінок з інших інтернет-ресурсів не можуть слугувати доказами розміщення та розповсюдження вказаної у скарзі позивача від 31 березня 2020 року інформації саме адвокатом ОСОБА_2 , оскільки неможливо достовірно ідентифікувати особу, яка створила та розповсюдила вказану скаржником інформацію. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2020 року, а ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2021 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження на 23 лютого 2021 року. Однак, розгляд справи у вказану дату не відбувся у зв`язку з участю головуючого судді в підготовці суддів апеляційних адміністративних судів згідно з Календарним планом підготовки суддів для підтримання кваліфікації на 2021 рік. У зв`язку з цим розгляд даної справи було перенесено на 02 березня 2021 року.
Представником позивача 23 лютого 2021 року було подано клопотання про проведення судового засідання з викликом сторін, яке колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Відповідності до п.20 ч.1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Пунктом 10 ч.6 статті 12 КАС України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Частиною п`5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно п.2 ч.6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Враховуючи, що позивачем пред`явлено вимоги, які у відповідності до частини шостої статті 12 КАС України належать до справ незначної складності, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2020 дану справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження. 
При цьому, слід зазначити, що практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною на підставі Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Ахеn v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
З урахуванням предмету спору та тієї обставини, що відповідно до вимог статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України сторони не позбавлені права подати будь-які письмові пояснення та докази в підтвердження власної позиції, враховуючи, що дана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, з огляду на положення п.3 ч.1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 16 квітня 2020 року на адресу Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області надійшла скарга ОСОБА_1 про притягнення адвоката ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з наявністю в діях останнього ознак дисциплінарного проступку. 
Усвоїй скарзі позивач зазначав про те, що публічні висловлювання адвоката ОСОБА_2 негативно впливають на авторитет адвокатури та адвокатської діяльності, оскільки паплюжать принципи верховенства права, дотримання професійної етики адвоката та професію адвокатури.
Позивач вважав, що цією поведінкою адвокат порушив присягу адвоката України, а також систематично та грубо порушував Правила адвокатської етики, а тому повинен бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
На підтвердження доводів, викладених у скарзі, позивачем було долучено докази, зокрема, скріншоти з мобільного телефону, скріншоти з екрану комп`ютера. 
Рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 24 червня 2020 року №127/2020 відмовлено у порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_2 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №340, видане Радою адвокатів Київської області 18 липня 2019 року) за відсутністю ознак дисциплінарного проступку в діях адвоката. 
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, колегія суддів виходила з такого.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року №5076-VI (далі по тексту - Закон №5076-VI).
Відповідно до п.1 ч.1 статті 1 Закону №5076-VI адвокат це - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.
Відповідно до ч.1 статті 21 Закону №5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов`язаний, серед іншого, дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики. 
Згідно положень статті 33 Закону №5076-VI адвоката може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з підстав, передбачених цим Законом.
Дисциплінарне провадження - процедура розгляду письмової скарги, яка містить відомості про наявність у діях адвоката ознак дисциплінарного проступку. Дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється кваліфікаційно - дисциплінарною комісією адвокатури за адресою робочого місця адвоката, зазначеною в Єдиному реєстрі адвокатів України.
Відповідно до статті 34 Закону №5076-VI підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку. 
Дисциплінарним проступком адвоката є: 1) порушення вимог несумісності; 2) порушення присяги адвоката України; 3) порушення правил адвокатської етики; 4) розголошення адвокатської таємниці або вчинення дій, що призвели до її розголошення; 5) невиконання або неналежне виконання своїх професійних обов`язків; 6) невиконання рішень органів адвокатського самоврядування; 7) порушення інших обов`язків адвоката, передбачених законом.
Згідно статті 36 Закону №5076-VI право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки.
Статтею 37 Закону №5076-VI визначено, що дисциплінарне провадження складається з таких стадій: 1) проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката; 2) порушення дисциплінарної справи; 3) розгляд дисциплінарної справи; 4) прийняття рішення у дисциплінарній справі.
Заява (скарга) про дисциплінарний проступок адвоката, довідка та всі матеріали перевірки подаються на розгляд дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.
Відповідно до статті 2 Правил адвокатської етики, затверджених З`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року (далі - Правила адвокатської етики) дія Правил поширюється на всі види адвокатської діяльності та в частині, визначеній Правилами, на іншу діяльність (дії) адвоката, в тому числі соціально - публічну діяльність адвоката, яка може вступити в суперечність з професійними обов`язками адвоката, або підірвати престиж адвокатської професії. 
Статтею 12 Правил адвокатської етики визначено, що всією своєю діяльністю адвокат повинен стверджувати повагу до адвокатської професії, яку він уособлює, її сутності та громадського призначення, сприяти збереженню та підвищенню поваги до неї в суспільстві. Цього принципу адвокат зобов`язаний дотримуватись у всіх сферах діяльності: професійній, громадській, публіцистичній та інших.
Адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на обмеження незалежності адвокатської професії, честі, гідності та ділової репутації своїх колег, підрив престижу адвокатури та адвокатської діяльності.
Відповідно до статті 54 Правил адвокатської етики в своїй громадській, науковій та публіцистичній діяльності адвокат повинен враховувати необхідність дотримання своїх професійних обов`язків, зокрема, тих, що випливають з Правил адвокатської етики.
Згідно статті 59 Правил адвокатської етики адвокати при використанні соціальних мереж, Інтернет-форумів та інших форм спілкування в мережі Інтернет повинні дотримуватись високих стандартів чесності та пам`ятати про наслідки їх невиконання для їх професійної репутації та авторитету адвокатури в цілому.
Висловлювання адвоката в соціальних мережах, Інтернет-форумах та інших формах спілкування в мережі Інтернет не повинні мати притаманний правовий нігілізм, будь-який вид агресії, ворожнечі і нетерпимості. Адвокат зобов`язаний вести себе шанобливо і не допускати образливої поведінки. Будь-які заяви, коментарі адвоката в соціальних мережах, Інтернет-форумах та інших формах спілкування в мережі Інтернет, в тому числі під час обговорення і роз`яснення правових норм, особливостей судочинства, дій його учасників, повинні бути відповідальними, достовірними і не вводити в оману.
Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що на адвоката покладається цілий комплекс зобов`язань, як юридичного, так і морального характеру, які часто вступають у взаємне протиріччя і умовно підрозділяються на наступні категорії, крім іншого, перед суспільством, для членів якого існування вільної незалежної професії поряд з дотриманням правових норм є найважливішою гарантією захисту прав людини перед особою державної влади та інших інтересів суспільства.
Як встановлено судом першої інстанції, на підтвердження доводів, викладених у скарзі, позивачем (скаржником) було долучено такі матеріали: скріншот екрану мобільного телефону з повідомленням від ОСОБА_2 за ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 на 1 арк.; 2) скріншоти екрану мобільного телефону із публікаціями ОСОБА_2 на його Telegram-каналі за ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3 на 10 арк.; 3) копія рішення Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області № 48/2020 від 26 лютого 2020 року на 8 арк.; 4) копія скріншоту екрану комп`ютера із сканкопією позовної заяви ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації від 02 січня 2019 року, яка подана його представником - адвокатом Косіновою Г.В. до Печерського районного суду м. Києва, та її перекладу на англійську мову, яка містилася на офіційному веб-сайті ОСОБА_2 , на 22 арк; 5) копія скріншоту екрану комп`ютера із сканкопією заперечення представника Партії «БПП «Солідарність» - адвокат Гоголя Б.М. від 13 листопада 2018 року на позов ОСОБА_2 до зазначеної партії про захист честі, гідності та ділової репутації, яка знаходиться в провадженні Подільського районного суду м. Києва., на 7 арк; 6) копія скріншоту екрану комп`ютера із сканкопією позовної заяви ОСОБА_2 про захист честі гідності та ділової репутації від 29. березня 2018 року на 10 арк. 
При цьому, адвокат ОСОБА_2 , який має статус третьої особи у даній справі, не використав право, передбачене п.26 Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком притягнення його до дисциплінарної відповідальності та не надав письмових пояснень.
Відмовляючи у задоволенні скарги позивача від 31 березня 2020 року, відповідач мотивував своє рішення тим, що основна частина аргументів й доказів, які долучені до скарги, є тотожними тим доводам, аргументам і доказам, які були подані скаржником у його попередній скарзі від 29 листопада 2019 року та яким Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Київської області вже було надано оцінку, і за результатами їх розгляду було постановлене рішення КДКА №48/2020 від 26 лютого 2020 року. 
Відповідно до п.18 Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, затверженого рішенням Ради адвокатів України від 30 серпня 2014 року №120 (зі змінами), не підлягають розгляду і повертаються повторні заяви (скарги) до однієї і тієї ж кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від одного і того ж заявника (скаржника) з одного і того ж питання, якщо перша заява (скарга) вирішена по суті; заяви (скарги), подані до неналежної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону, а також заяви (скарги) осіб, визнаних судом недієздатними.
Так, з рішення від 26 лютого 2020 року №48/2020 КДКА Київської області вбачається, що ОСОБА_1 по тексту скарги наведено цитування отриманих ним повідомлень з номеру НОМЕР_1 на номер НОМЕР_2 в мобільному додатку «WhatsApp», а також наведено твердження належності номеру телефону НОМЕР_1 адвокату ОСОБА_2 .
При цьому, ОСОБА_2 під час розгляду скарги, за наслідками якої прийнято рішення від 26 лютого 2020 року №48/2020, повідомлено про те, що переписка в мобільному додатку «WhatsApp» носила виключно приватний характер та є особистим спілкуванням між двома чоловіками.
Матеріали справи не містять доказів, що Рішення КДК адвокатури Київської області від 26 лютого 2020 року №48/2020 було оскаржено чи скасовано.
З огляду на висновки, викладені у рішенні від 26 лютого 2020 року №48/2020, суд погоджується з доводами відповідача в тій частині, яка вже була предметом дослідження при попередньому розгляді скарги. 
Щодо тверджень позивача про те, що у «Telegram-каналі» ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 оприлюднено публікації неприйнятного змісту, що підривають престиж адвокатської професії та авторитет адвокатури вцілому, слід зазначити таке. 
Відповідно до ч.1, 2 статті 57 Правил адвокатської етики участь адвоката у соціальних мережах (наприклад, але не обмежуючись: Facebook, Twitter, LinkedIn, Pinterest, Google Plus+, Tumblr, Instagram, Flickr, MySpace та інших), Інтернет-форумах та застосування ним інших форм спілкування в мережі Інтернет є допустимими, проте адвокат може розміщувати, коментувати лише ту інформацію, використання якої не завдає шкоди авторитету адвокатів та адвокатури в цілому.
Адвокат при користуванні соціальними мережами, Інтернет-форумами та іншими формами спілкування в мережі Інтернет повинен дотримуватись своїх професійних обов`язків, передбачених чинним законодавством України, цими Правилами, рішеннями З`їзду адвокатів України та Ради адвокатів України.
Відповідно до ч.1 статті 58 Правил адвокатської етики професійна незалежність є невід`ємною складовою спілкування адвоката у соціальних мережах, Інтернет-форумах та інших формах спілкування в мережі Інтернет. Адвокат при здійсненні спілкування з іншими учасниками соціальних мереж, Інтернет-форумів та інших форм спілкування в мережі Інтернет, в тому числі розміщенні коментарів та контенту, повинен враховувати наслідки такого спілкування для професійної незалежності адвоката у майбутньому при здійсненні адвокатської діяльності.
Згідно ч.3 статті 59 Правил адвокатської етики висловлювання адвоката в соціальних мережах, Інтернет-форумах та інших формах спілкування в мережі Інтернет не повинні мати притаманний правовий нігілізм, будь-який вид агресії, ворожнечі і нетерпимості. Адвокат зобов`язаний вести себе шанобливо і не допускати образливої поведінки. Будь-які заяви, коментарі адвоката в соціальних мережах, Інтернет-форумах та інших формах спілкування в мережі Інтернет, в тому числі під час обговорення і роз`яснення правових норм, особливостей судочинства, дій його учасників, повинні бути відповідальними, достовірними і не вводити в оману.
За ч.2 статті 60 Правил адвокатської етики адвокат у соціальних мережах, Інтернет-форумах та інших формах комунікації в мережі Інтернет повинен здійснювати спілкування з повагою, прийняттям та правильним (таким, що відповідає загальнолюдським цінностям) розумінням різноманіття культур світу, форм самовираження та засобів прояву людської індивідуальності. Адвокат у соціальних мережах, Інтернет-форумах та інших формах спілкування в мережі Інтернет повинен без агресії сприймати думки, поведінку, форми самовираження та спосіб життя іншої людини або/та опонента, які відрізняються від його власних.
Згідно п. 7 Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, дисциплінарне провадження щодо адвоката здійснюється в особливому порядку. Адвокат вважається невинуватим у вчиненні дисциплінарного проступку і не може бути підданий дисциплінарному покаранню, доки його вину не буде доведено в законному порядку і встановлено рішенням дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності. Адвокат не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні дисциплінарного проступку.
Обов`язок доказування вини адвоката у вчиненні дисциплінарного проступку покладається на особу, яка ініціює дисциплінарне провадження стосовно адвоката.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем докази, зокрема, копії скріншотів сторінок із «Telegram-каналу», копії сторінок з інших інтернет-ресурсів, не можуть слугувати доказами розміщення та розповсюдження вказаної у скарзі позивача від 31 березня 2020 року інформації саме адвокатом ОСОБА_2 , оскільки неможливо достовірно ідентифікувати особу, яка створила та розповсюдила вказану скаржником інформацію в «Telegram-каналі». 
Натомість, інформацію в «Telegram-каналі», яка, на думку позивача, порушує правила адвокатської етики, негативно впливає на авторитет адвокатури та адвокатської діяльності, могла розповсюджувати будь-яка інша особа з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що така інформація була розповсюджена саме ОСОБА_2 , тому відсутні підстави для твердження, що публікації в «Telegram-каналі» поширювались саме адвокатом ОСОБА_2 .
З урахуванням наведеного, суд вважає вину адвоката ОСОБА_2 у вчиненні дисциплінарного проступку недоведеною, відповідно, немає підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.
Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається  до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи. 
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.
Повний текст рішення виготовлено 02 березня 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна
                                                                                                    
                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев