ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 лютого 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/1803/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
          суддів:  Бишевської Н.А., Головко О.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року (суддя Момонт Г.В., повний текст складено 30.11.2020) у справі №340/1803/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,- 

                                                 встановиВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив:
1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 01.06.2016 р. та з 01.01.2017 р. по 01.08.2018 р.;
2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 01.06.2016 р. та з 01.01.2017 р. по 01.08.2018 р.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідач не нараховував і не виплачував йому індексацію грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 01 червня 2016 року та з 01 січня 2017 року по 01 серпень 2018 року. Вказував, що така бездіяльність відповідача є протиправною, оскільки суперечить вимогам Закону України від 03.07.1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі – Закон №1282-XII) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (далі – Порядок №1078).   
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:
визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації його грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 червня 2016 року та з 01 січня 2017 року по 01 березня 2018 року.
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію його грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 червня 2016 року та з 01 січня 2017 року по 01 березня 2018 року.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції, з огляду на положення пункту п.5 Порядку №1078, дійшов висновку, що підставою для не нарахування 
суми індексації є збільшення грошових доходів внаслідок підвищення тарифних ставок (окладів). При цьому суд звернув увагу, що як визначено абз.5 п.5 даного Порядку, у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів), сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. Встановивши, що у січні 2016 року, у серпні 2017 та у січні 2018 року грошове забезпечення позивача підвищувалось внаслідок збільшення розміру премії, при цьому посадовий оклад  залишався незмінним, а збільшення посадового окладу позивача відбулося лише в березні 2018 року, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві індексації за період з 01.01.2016 по 01.06.2016, і з 01.01.2017 по 01.03.2018. 
Не погодившись з рішенням суду, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.06.2016 та з 01.08.2017 по 01.03.2018, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в цій частині заявлених вимог. Апеляційна скарга обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції стосовно допущення відповідачем протиправної бездіяльності в частині не нарахування та не виплати позивачеві індексації грошового забезпечення за періоди з 01.01.2016 по 01.06.2016 та з 01.08.2017 по 01.03.2018. Скаржник вказує, що індексація за вказані періоди не проводилась на підставі абз.3 п.5 Порядку №1078, так як грошове забезпечення позивача неодноразово підвищувалось випереджаючим шляхом, що відповідає вимогам ч.5 ст.4 Закону №1282-XII. Вважає хибним посилання суду на положення абз.5 п.5 Порядку №1078, оскільки, на його думку, дана норма Порядку стосується лише заробітної плати, а не грошового забезпечення.
Правом апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач не скористався.
Отже, у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, за наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції надає оцінку рішенню суду першої інстанції, на предмет його законності та обґрунтованості, в частині задоволених позовних вимог за період з 01.01.2016 по 01.06.2016 та з 01.08.2017 по 01.03.2018, тобто перевіряє судове рішення в межах вимог апеляційної скарги відповідача.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що   ОСОБА_1 у період з 01.08.1988 р. по 23.08.2018 р. проходив військову службу.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 23.08.2018 р. №175 припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 23.08.2018 р.: підполковника ОСОБА_1 , начальника служби озброєння технічної частини, звільненого з військової служби у запас Збройних Сил України за п.п.“б” п.2 ч.5 (за станом здоров`я) ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” з правом носіння військової форми одягу наказом командувача Національної гвардії України по особовому складу від 19.07.2018 р. №104 о/с, 23.08.2018 р.
27.05.2020 Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України видано довідку №104, згідно змісту якої ОСОБА_1 нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за період з червня 2016 року по грудень 2016 року. 
В той же час, за періоди з січня 2016 року по травень 2016, з січня 2017 року по серпень 2018 року індексація позивачеві не нараховувалась, що відображено у вказаній довідці, та відповідачем не заперечується.   
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Суд першої інстанції, вирішуючи спір між сторонами, обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення Закону № 2017-ІІІ,   Закону № 1282-ХІІ, та Порядку №1078, якими врегульовано механізм проведення індексації, її мета та правова природа. 
Так, статтею 18 Закону №2017-ІІІ            визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
За приписами ч.2   ст.19 цього Закону   державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Відповідно до   статті 1 Закону №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення в розумінні цього   закону   це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів та послуг, а поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення (абзац 2).
Положеннями статті 2 Закону № 1282-XII встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Статтею 9 Закону № 2011-XII   встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Пунктом 2 Порядку № 1078 до об`єктів індексації віднесено грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.
Отже, індексація грошового забезпечення, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, є однією з державних гарантій, спрямованою на забезпечення достатнього життєвого рівня населення, яка дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частина друга статті 5 Закону № 1282-ХІІ).
За такого правового врегулювання суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Як встановлено пунктом 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення
Отже, місяць у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Водночас, як закріплено у абз.4 п.5 Порядку, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру (абз.5 п.5 Порядку).
Як встановлено судом у січні 2016 року, у серпні 2017 року та у січні 2018 року грошове забезпечення ОСОБА_1 підвищувалось внаслідок збільшення розміру премії, у той час, як посадовий оклад залишався незмінним. 
Тобто збільшення грошового забезпечення позивача було обумовлено виплатою позивачеві щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, а саме премії. При цьому підвищення тарифної ставки (окладу) позивача, що є підставою для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації,   не відбувалося.
Збільшення посадового окладу позивача відбулося лише у березні 2018 року згідно з   постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Премія, яку позивач отримував у спірний період, не є постійною величиною, розмір її змінювався (збільшувався), тому така складова грошового забезпечення   не повинна впливати на розмір індексації   грошового забезпечення.
Отже, відповідач, не нараховуючи та не виплачуючи позивачеві індексацію грошового забезпечення, зокрема, у  період з 01.01.2016 по 01.06.2016 та з 01.08.2017 по 01.03.2018, діяв не на підставі та не у спосіб, що визначений законом, що свідчить про допущення останнім протиправної бездіяльності у спірних правовідносинах.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві індексації його грошового забезпечення за вищевказаний період.
Що стосується аргументів відповідача в апеляційній скарзі щодо неможливості застосування до спірних правовідносин положень абз.5 п.5 Порядку №1078, оскільки, на його думку, дана норма Порядку стосується лише заробітної плати, а не грошового забезпечення, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що заробітна плата, як і грошове забезпечення, є по суті винагородою за виконану роботу (чи проходження служби), а окремих обмежень або виключень щодо неможливості індексації грошового доходу у вигляді грошового забезпечення (при його збільшенні без підвищення посадового окладу) ані наведені вище Закони, ані вказаний Порядок №1078 не містять.
У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява № 63134/00).
Отже, дослідивши встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено  рішення, в оскарженій відповідачем частині, з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -                                         
                                                         
                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року по справі №340/1803/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у строки, які визначені ст..329 КАС України та з підстав, які передбачені ч.5 ст.291 КАС України. 

          Повний текст постанови складено 25.02.2021р.
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      О.В. Головко