Справа № 447/682/20                                Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р. 
Провадження № 22-ц/811/2414/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 69

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       26 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
                                       суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,  
секретаря Юзефович Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 20 липня 2020 року в складі судді Павліва В.Р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-
встановила:
У березні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
Вимоги обґрунтовував тим, що шлюб між ними зареєстровано 12.07.2012. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стосунки з відповідачкою погіршилися, вони не ведуть спільного побуту та протягом останнього року не підтримують шлюбних відносин, подальше примирення та спільне життя є неможливим. Просив позов задовольнити, розірвати шлюб із відповідачкою.
Оскаржуваним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 20 липня 2020 року позов задоволено.
Розірвано шлюб укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 12.07.2012 у виконавчому комітеті Пісочнянської сільської ради Миколаївського району Львівської області, актовий запис № 11.
Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_1 , з оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає передчасним та таким, що підлягає скасуванню через недоведеність обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду таким обставинам.
Стверджує, що суд першої інстанції всупереч встановленим обставинам щодо місця реєстрації відповідачки, надавши віри словам позивача зазначив, що відповідачка проживає за іншою адресою, ніж є зареєстрована, а саме АДРЕСА_1 .
Крім цього, не відповідає дійсності те, що конфлікт між сторонами набув затяжного характеру, а шлюб існує формально, оскільки позовні вимоги є надуманими та не відповідають стану їхнього сімейного життя.
Покликається на спільне святкування Великодніх свят у 2020 році та наявність двох малолітніх дітей, тому вважає, що суд розглянув справу формально.
Просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 20 липня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.
26.10.2020 на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, у якому позивач покликаючись на тривалий розлад у стосунках з дружиною та неможливість їхнього примирення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
В судове засідання 26.01.2021 учасники справи не прибули, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судових повісток (а.с. 60, 61), не повідомили суд про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд дійшов висновку про те, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб необхідно розірвати. 
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого. 
Сторони у справі зареєстрували шлюб 12.07.2012, реєстрацію якого проведено виконавчим комітетом Пісочнянської сільської ради Миколаївського району Львівської області, актовий запис № 11(а.с. 10).
Від подружнього життя у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 3, 4).
Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. 
Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. 
Добровільність шлюбу – це одна з його основних засад.
Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Звертаючись із позовними вимогами, а в подальшому подаючи заяву від 02.07.2020 та відзив на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_2 покликався на те що подружні відносини між сторонами припинені, примирення неможливе, сім`я існує формально. Спільних дітей утримує та займається їхнім вихованням, надалі продовжуватиме виконувати свої батьківські обов`язки (а.с. 23-24).
Відповідачка ОСОБА_1 подаючи клопотання про розгляд справи з повідомленням учасників справи, заперечувала позовні вимоги, стверджувала про те, що подружні відносини між ними не припинені, подавала заяву про надання строку для примирення (а.с. 16-17, 29-31).
Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України).
Так, одним із доводів апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції, фактично в порушення роз`яснень, які викладені у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та ст. 111 СК України не застосовував заходи для примирення подружжя (а.с. 47-50). 
В цьому контексті колегія суддів звертає увагу на те, що справа про розірвання шлюбу перебуває на розгляді у суді з березня 2020 року, відтак п`ять місяців, на які відповідачка просила суд зупинити провадження для примирення сплили, однак станом на даний час, примирення між сторонами так і не відбулось, зокрема заяви про відмову від позову позивач не подав, а і надалі наполягає на розірванні шлюбу.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що подаючи клопотання про розгляд справи з повідомленням учасників справи відповідачка стверджувала про необхідність заслухати пояснення учасників справи, при цьому незважаючи на те, що таке клопотання було подане в період карантину, запровадженого 11 березня 2020 року Кабінет Міністрів України постановою № 211, жодного разу не прибула у судове засідання та просила власне з цих підстав (запровадження карантину) про відкладення справи.
В свою чергу, подаючи апеляційну скаргу та не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, відповідачка ОСОБА_1 свої доводи з цього приводу зводить виключно до тверджень, що подружні відносини між сторонами не припинені, а конфлікт не носить затяжного характеру, не надаючи при цьому жодних доказів на спростування позовних вимог по суті, зокрема щодо спільного проживання.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку, що на даний час у сторін склалися різні характери та погляди на життя, сім`я фактично розпалася, сімейного господарства сторони не ведуть, подружніх відносин не підтримують, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечить інтересам позивача, відтак шлюб існує формально, при цьому примушування до такого не допускається.
Наведене у своїй сукупності доводить правильність висновків місцевого.
Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно незгоди із мотивами суду, які викладені в оскаржуваному рішенні, колегія суддів звертає увагу на те, що цивільний процес має диспозитивний характер (ст. 13 ЦПК України), відтак суд не наділений правом за своєю ініціативою вирішувати питання про зміну судового рішення в частині доповнення або зміни його мотивувальної частини, за відсутності відповідних вимог у прохальній частині апеляційної скарги.
Таким чином, судова колегія вважає, що місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон та дотримався процедури розгляду, передбаченої ЦПК України, тому підстави для скасування рішення суду відсутні. 
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 20 липня 2020 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 26 січня 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич 

Судді:        С.М. Бойко

С.М. Копняк