Справа № 347/145/18 
Провадження № 22-ц/4808/244/21 
Головуючий у 1 інстанції Крилюк  М. І. 
Суддя-доповідач Томин О.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2021 року         м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Василишин Л.В., Пнівчук О.В.,
за участю секретаря        Петріва Д.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – адвоката Курило Вікторії Григорівни на ухвалу Косівського районного суду, постановлену суддею Крилюк М.І. 7 грудня 2020 року в м. Косів у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Григорчук Зореслава Романівна, про визнання заповіту недійсним та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення сторін договору до первісного стану, стягнення компенсації за безпідставно набуте майно,
в с т а н о в и в:
30 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Григорчук Зореслава Романівна, про визнання заповіту недійсним. Позов мотивовано тим, що 11 вересня 2013 року ОСОБА_4 склала заповіт, згідно якого заповіла все своє майно позивачу, ОСОБА_1 24 листопада 2015 року приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Григорчук Зореславою Романівною від імені ОСОБА_4 посвідчено заповіт за № НОМЕР_1 , згідно якого остання все своє майно заповіла ОСОБА_3 . Вважає, що на момент вчинення спірного заповіту ОСОБА_4 не могла усвідомлювати своїх дій, оскільки за станом здоров`я та віком потребувала сторонньої допомоги та догляду. Зважаючи на наведені обставини, просив визнати недійсним заповіт, складений 24 листопада 2015 року ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , який був посвідчений приватним нотаріусом Косівського району Григорчук Зореславою Романівною та зареєстрований в реєстрі за №640.
24 травня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про повернення сторін договору до первісного стану, стягнення компенсації за безпідставно набуте майно. Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно рішення Косівського районного суду від 15 липня 2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 жовтня 2017 року, визнано недійсним та скасовано Договір дарування житлового будинку від 30 січня 2015 року, земельної ділянки площею 0,2187 га, кадастровий номер 2623687001:02:008:0250, посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Маркуц Уляною Михайлівною від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 . Згідно заповіту ОСОБА_4 від 24 листопада 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Григорчук Зореславою Романівною за №640, остання все своє майно заповіла ОСОБА_3 . Таким чином, ОСОБА_3 є належним відповідачем по даній справі як спадкоємець ОСОБА_4 . Протягом 2013-2015 років позивач за свої кошти здійснював ремонт та оздоблення будинку АДРЕСА_1 . Оскільки Договір дарування від 30 січня 2015 року визнано недійсним, вважає, що відповідач набула майно, що використовувалось для ремонту та оздоблення будинку без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим воно підлягає поверненню. Враховуючи те, що дане майно використане для оздоблення та поліпшення будинку, просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь компенсацію вартості майна, набутого без достатньої правової підстави.
Ухвалою Косівського районного суду від 10 жовтня 2018 року вказані позови об`єднано у одне провадження.
Ухвалою Косівського районного суду від 7 грудня 2020 року справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Григорчук Зореслава Романівна про визнання заповіту недійсним та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення до первісного стану сторін договору, що визнано судом недійсним та стягнення компенсації за безпідставно набуте майно - залишено без розгляду.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – адвокат Курило В.Г. подала апеляційну скаргу. Вважає її такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.
Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що позивачі у судове засідання повторно не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток та розміщення повідомлень про розгляд справи на офіційному веб-сайті Косівського районного суду, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи без участі позивачів чи відкладення розгляду справи до суду від останніх не надходило. Крім того, ОСОБА_2 1 грудня 2020 року знайомився із матеріалами цивільної справи та останньому було добре відомо про призначення вказаної справи до розгляду на 7 грудня 2020 року.
Проте, ОСОБА_2 ознайомився 1 грудня 2020 року з матеріалами справи, з яких не вбачається, що суд першої інстанції належним чином повідомив позивачів про те, що 19 листопада 2020 року відбудеться судове засідання. Повісток на 7 грудня 2020 року позивачі також не отримували, а про те, що 7 грудня 2020 року буде судове засідання дізнались після ознайомлення ОСОБА_2 з матеріалами справи.
Більше того, 3 грудня 2020 року рекомендованим листом №7860100601324 було відправлено заяву про проведення судового засідання 7 грудня 2020 року без участі позивачів та їх представника, який отримано представником суду ще 5 грудня 2020 року.
За вищевказаних обставин, залишення позову без розгляду є порушенням конституційних прав позивачів. Просить скасувати ухвалу Косівського районного суду від 7 грудня 2020 року та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.
ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на те, що справа знаходиться на розгляді у суді першої інстанції з 2018 року, на протязі усього періоду її розгляду позивачі постійно намагались затягнути її розгляд, не з`являючись до суду та постійно змінюючи своїх представників. Вважає, що суд належним чином повідомив позивачів про розгляд справи, доказів протилежного ними не надано. Ксерокопія руху рекомендованого листа про розгляд справи без участі позивачів не є належним доказом вручення такого представнику суду 5 грудня 2020 року о 19:00 год., оскільки 5 грудня 2020 року – субота, і відповідно Косівський районний суд не працює, а графік роботи Укрпошти до 17:00 год., а не до 19:00 год. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.
В судове засідання апеляційного суду апелянти та їх представник не з`явились, попередньо подавши заяву про розгляд справи без їх участі.
ОСОБА_3 подала до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що на даний час вона хворіє і не може з`явитись в судове засідання, однак така не підкріплена належними доказами поважності причин неявки. Отже, є правові підстави для розгляду справи у її відсутності.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до пункту шістнадцятого частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо залишення позову (заяви) без розгляду.
Судом встановлено, що 30 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Григорчук Зореслава Романівна, про визнання заповіту недійсним (т.1, а.с. 1-3).
24 травня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про повернення сторін договору до первісного стану, стягнення компенсації за безпідставно набуте майно (т.1, а.с. 153-154).
Ухвалою Косівського районного суду від 10 жовтня 2018 року ухвалено справи за вказаними позовами об`єднати та розглядати в одному провадженні (т.1, а.с. 208-209).
Справа призначалась до розгляду судом неодноразово.
Ухвалою Косівського районного суду від 24 березня 2020 року у даній справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на час її проведення провадження у справі зупинено (т.2, а.с. 229-231).
Ухвалою Косівського районного суду від 20 жовтня 2020 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Григорчук Зореслава Романівна, про визнання заповіту недійсним та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення сторін договору до первісного стану, стягнення компенсації за безпідставно набуте майно. Призначено судове засідання на 19 листопада 2020 року (т.3, а.с. 18-19).
Постановляючи 7 грудня 2020 року ухвалу про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що у судові засідання, призначені на 19 листопада 2020 року та 7 грудня 2020 року, позивачі та їх представник не з`явились, про час та місце розгляду справи судом були належним чином повідомленими, заяв про розгляд справи у відсутність позивачів на адресу суду не надходило.
Однак, погодитися з такими висновками апеляційний суд не може з огляду на наступне.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Аналіз зазначених норм права вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Проте слід враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є мірою свободи, мірою можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.
Частиною п`ятою статті 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
З аналізу наведених норм права вбачається, що умовами залишення позовної заяви без розгляду у випадку повторної неявки в судове засідання позивача є: повторна, тобто друга поспіль неявка позивача в судове засідання; повідомлення позивача про судове засідання належним чином; відсутність поважних причин неявки позивача в судове засідання, або неповідомлення позивачем про причини його неявки в судове засідання; нез`явлення в судове засідання позивача перешкоджає вирішенню спору; від позивача не надходила заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Судом апеляційної інстанції встановлено та не спростовується матеріалами справи, що справа на розгляді перебуває в провадженні суду першої інстанції з січня 2018 року і протягом тривалого періоду часу представники позивачів брали участь в судовому розгляді справи, що підтверджується журналами судових засідань, подавали численні клопотання, серед яких — про забезпечення позову та проведення експертизи. Зазначене свідчить про те, що позивачі не втратили інтересу до розгляду справи та є зацікавленими у її розгляді по суті.
Щодо неявки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника - адвоката Курило В.Г. в судове засідання суду першої інстанції 19 листопада 2020 року, то матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення позивачів та їх адвоката про час та місце розгляду справи.
Так, відповідно до статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка надсилається разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
За змістом статті 130 ЦПК України розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Якщо особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи.
Як вбачається з матеріалів справи, конверти з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, якими направлялися виклики на судове засідання 19 листопада 2020 року, в матеріалах справи відсутні. Крім того, повістка про виклик до суду направлялась адвокату, який на той час вже не здійснював представництва інтересів позивачів — ОСОБА_5 (т.3, а.с. 20, 21, 22, 23, 24).
Не містять матеріали справи і доказів про належне повідомлення позивачів та їх адвоката про час та місце розгляду справи 7 грудня 2020 року (т.3, а.с. 28, 29, 30, 31, 32).
Разом з тим, судом встановлено, що 1 грудня 2020 року ОСОБА_2 знайомився з матеріалами справи, що свідчить про його обізнаність з тим, що судове засідання відбудеться 7 грудня 2020 року (т.3, а.с. 33).
Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивачів та їх представника про судове засідання 19 листопада 2020 року, у зв`язку з чим повторність неявки в судове засідання належним чином повідомлених позивачів відсутня, а відтак і відсутні підстави для залишення позову без розгляду.
Крім того, представником позивачів ОСОБА_6 було подано до суду заяву про розгляд справи 7 грудня 2020 року без участі позивачів та їх представника, яка згідно з відстеженням трек-номеру рекомендованого повідомлення 7860100601324 була вручена ще в суботу 5 грудня 2020 року, і у відповідності до абзацу другого пункту другого Розділу ІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом ДСА України від 20 серпня 2019 року №814, повинна була бути зареєстрованою не пізніше наступного робочого дня, тобто 7 грудня 2020 року. Після чого відповідно до пункту тринадцятого даного розділу негайно повинна була бути переданою судді, в провадженні якої знаходилась справа, із зазначенням дати і часу передачі та отримання цього документу (т.3, а.с. 41 42, 57).
На дані обставини місцевий суд уваги не звернув, що призвело до постановлення помилкової ухвали про залишення позовної заяви без розгляду.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Загалом ЄСПЛ у своїй практиці критично оцінює надмірну формалізованість вимог національного законодавства різних держав-учасниць, що перешкоджають доступу до суду.
Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року в справі №759/4107/17-ц, від 15 квітня 2020 року в справі №201/10953/18-ц, від 21 жовтня 2020 року в справі №756/13550/16-ц та у справі №2-6059/11 від 9 лютого 2021 року.
Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 379 ЦПК України однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Беручи до уваги зазначене та з метою забезпечення позивачам доступу до правосуддя для захисту прав, які вони вважають порушеними, апеляційний суд приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – адвоката Курило Вікторії Григорівни задовольнити.
Ухвалу Косівського районного суду від 7 грудня 2020 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
                                                                               О.В. Пнівчук

       Повний текст постанови складено 23 лютого 2021 року.