ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1768/21 Справа № 188/1043/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Місюра К. В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого - Каратаєвої Л.О.
 
суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, - 
                        В С Т А Н О В И Л А:
31 липня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини, у розмірі 1/4 частину заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідального віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до настання першої з обставин - закінчення дитиною навчання чи досягнення 23-річного віку (а.с.1-3). 
Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з 31 липня 2020 року, до закінчення ним навчання, але не більше, як до досягнення ним 23 років. В решті позовних вимог - відмовлено . Вирішено питання судового збору (а.с.51-53).
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив, рішення суду змінити, винести постанову, якою стягнути з нього на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн. на утримання сина ОСОБА_3 щомісячно, починаючи з 31 липня 2020 року, до закінчення ним навчання, але не більше, як до досягнення ним 23 років (а.с.56-60). 
Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Зважаючи на те, що предметом позову є стягнення аліментів, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 , батьками останнього є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 10).
Відповідно до довідки Університету митної справи та фінансів від 11.03.2020р. ОСОБА_3 дійсно навчається на першому курсі факультету економіки, бізнесу та міжнародних відносин денної форми навчання на контрактній основі (а.с. 17).
Як зазначив відповідач в своїй заяві він заперечує проти сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 на час його навчання, оскільки має на утриманні малолітню дитину, але разом із дружиною ніде не працює і не має жодних доходів, що пов`язано із складною економічною ситуацією в країні та карантинними заходами.
В підтвердження вказаних обставин відповідачем надано копію трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 , з якої вбачається, що останнього було звільнено з місця роботи за угодою сторін 30.09.2019 року.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач жодним чином не звільнений від обов`язку утримувати дитину на період навчання, інших фінансових зобов`язань не має, отже повинен надавати матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_3 на час його навчання, але враховуючи відсутність офіційного працевлаштування в розмірі не 1/4 частини всіх видів доходу, а в розмірі 1/8 частини всіх видів доходу на період його навчання. 
Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду. 
Відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.
Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Як передбачено ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:
- стан здоров`я та матеріальне становище дитини;- стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
- наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;
- доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
- інші обставини, що мають істотне значення.
Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Суд першої інстанції правильно визначив спосіб стягнення аліментів в розмірі 1/8 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, врахувавши положення Сімейного кодексу України згідно яких спосіб стягнення аліментів визначається одержувачем аліментів (ч. 3 ст. 181, ст. 184 СК України).
В даному випадку позивач в позові ставив питання про стягнення аліментів на період навчання саме в частці від доходу відповідача, а не як бажав відповідач в твердій грошові сумі. 
Разом із тим, у відповідності до приписів ст. 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Доводи, наведені в обґрунтування скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права і незгоді з розміром стягнутих аліментів, зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що не входить до компетенції суду апеляційної інстанції.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З огляду на викладене судова колегія прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині має бути залишено без змін.
Керуючись ст. 367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне рішення суду складено 06 січня 2021 року.
       Судді: