Головуючий суду 1 інстанції - Калмикова Ю.О.
Доповідач -Коновалова В.А.

Справа № 415/5695/19
Провадження № 22-ц/810/928/20

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
Іменем України
01 лютого 2021 року                                                                                  м. Сєвєродонецьк
                                                                                        
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Луганської В.М., Карташова О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Сінько А.І.,
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 
на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 12 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Калмикової Ю.О. в м. Лисичанськ Луганської області,
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що відповідно до договору б/н, укладеного 29 березня 2011 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом останнього в заяві.
В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 10 червня 2019 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 127821,36 грн, яка складається з: 5807,90 грн заборгованість за тілом кредиту, 122013,46 грн заборгованість по процентам за користування кредитом з 29 березня 2011 року по 02 липня 2018 року.
Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 березня 2011 року в розмірі 127821,36 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 12 листопада 2020 року у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Суд, враховуючи висновки викладені у постанові Верховного суду від 18 червня 2014 року у справі 6-14цс14, обґрунтував рішення тим, що визначений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності за вимогами, що виникають з умов договору від 29 березня 2011 року закінчився, оскільки згідно наданих позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 29 березня 2011 року та виписки по картковому рахунку останній платіж відповідач здійснив 20 листопада 2015 року, а Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося з позовом 11 липня 2019 року.
Також суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних доказів, які б підтверджували факт укладення сторонами договору про збільшення позовної давності у письмовій формі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційні скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просить рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 12 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зазначило, що суд першої інстанції безпідставно та всупереч ч. 3 ст. 267 ЦК України застосував строк позовної давності. 
Свою позицію позивач обґрунтовує посиланням на постанову Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14-цс14, в якій викладено, що за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Оскільки строк дії картки встановлено до 31 серпня 2017 року, а з позовом банк звернувся до суду 26 червня 2019 року, то строк позовної давності позивачем не пропущено.
Крім того, відповідач відзив на позовну заяву не надавав, про застосування строку позовної давності не заявляв.
Також, акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зазначає, що відповідач, підписуючи анкету-заяву та користуючись кредитними коштами, і здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами. На підставі укладеного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок, видано кредитну картку, на яку 26 грудня 2013 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 4400 грн, який в подальшому було збільшено до 5500 грн, що підтверджується довідкою банку. Дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування, а активація відповідачем картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.
Проте, суд не звернув уваги на зазначені обставини, і як вважає позивач, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які виникають з кредитного договору.

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року ОСОБА_1 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі та заперечень щодо заявленого в апеляційній скарзі Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» клопотання про долучення та дослідження доказів, проте відзиву на апеляційну скаргу та заперечень не надходило.
Відповідач в судові засідання призначені на 18 січня 2021 року та 01 лютого 2021 року не з`явився, повістки-повідомлення разом з конвертом, які направлялися на поштову адресу як місця реєстрації відповідача, так і місці проживання, повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», тому судом останній також повідомлявся про розгляд справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, і відповідно до положень п.4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач є належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
Позивач в судове засідання не з`явився про дату, час і місце повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що визначений ст. 257 ЦК України, трирічний строк позовної давності за вимогами, що виникають з умов договору від 29 березня 2011 року закінчився, оскільки згідно наданих позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 29 березня 2011 року та виписки по картковому рахунку останній платіж відповідач здійснив 20 листопада 2015 року, а Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося з позовом 11 липня 2019 року.
Також суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних доказів, які б підтверджували факт укладення сторонами договору про збільшення позовної давності у письмовій формі.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності апеляційний суд вважає, що до такого висновку суд дійшов помилково, виходячи з наступного. 
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).
Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із матеріалів справи вбачається та ніким не оспорюється, що 29 березня 2011 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з договором № б/н від 29 березня 2011 року ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 5400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
29 березня 2011 року ОСОБА_1 підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», в якій містяться тарифи банку (базова відсоткова ставка в місяць, обов`язковий щомісячний платіж; терміни внесення щомісячних платежів, розмір штрафів, пені).

Таким чином,29 березня 2011 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», яке змінило найменування на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_1 у встановленій законом письмовій формі укладено договір б/н, відповідно до умов якого сторони погодили відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок та строк повернення коштів, розмір пені, штрафу. Договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним.
На підставі вищевказаної заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видавалися кредитні картки № НОМЕР_1 зі строком дії 11/14, № НОМЕР_2 зі строком дії 01/16, № НОМЕР_4 зі строком дії 08/17, про що свідчить довідка акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (а.с.75).
Строк дії останньої картки зазначено - 08/17. Дані обставини відповідачем не оспорювалися.
З наданої банком виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач після отримання карток неодноразово здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, здійснював покупки, поповнення мобільного телефону, так й частково погашав заборгованість по кредиту.
Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. 
Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦПК України).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530,631 ЦК України).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
У відповідності до  статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
В статті 257 ЦК України зазначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.      
За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України).
Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судового рішення.
Умовами укладеного між сторонами договору № б/н від 29 березня 2011 року передбачено, що позичальник повертає кредит банку щомісячно до 25 числа місяця наступного за звітним.
Отже, сторони погодили щомісячне виконання зобов`язання за кредитним договором.
      Оскільки умовами договору № б/н від 29 березня 2011 року встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника, зокрема, щодо сплати окремих платежів, встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку сплати кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності по кожному черговому платежу починається з моменту порушення його виконання. 
Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем в письмовій формі заявлялося клопотання про застосування строку позовної давності (а.с. 58).
Отже доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не заявлялось про застосування строку позовної давності, спростовується матеріалами справи.
Із матеріалів справи вбачається, що із цим позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позивач звернувся до суду 29 червня 2019 року, про що свідчить штемпель на поштовому конверті. 
Оскільки позивач до суду із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою борг звернувся 29 червня 2019 року, то вимога позивача підлягає задоволенню в межах трирічного строку позовної давності.
Суд першої інстанції, зазначаючи про пропуск позивачем встановленої статтею 257 ЦК України позовної давності, не врахував того, що умовами договору передбачені щомісячні платежі.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач після 29 червня 2016 року кредитним лімітом не користувався і не здійснював погашення заборгованості.
Згідно наданого позивачем деталізованого розрахунку заборгованості за договором від 29 березня 2011 року, за відповідачем утворилася заборгованість, яка складається із: 5142,91 грн - поточна заборгованість, 424,99 грн - прострочена заборгованість.
Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 5142,91 грн, в межах строку позовної давності. Заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 424,99 грн не підлягає стягненню з відповідача у зв`язку з пропуском строку позовної давності. 
Щодо стягнення відсотків за користування кредитом 
Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
          У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Із наданого акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість по процентам за користування кредитом розрахована за період з 29 березня 2011 року по 02 липня 2018 року в сумі 122013,46 грн.
       Проте, зі спливом строку кредитування, як зазначалося вище строк дії картки до 31 серпня 2017 року включно, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 01 вересня 2017 року позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами, тому вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам  за користування кредитом за період з 01 вересня 2017 року по 02 липня 2018 року не підлягають задоволенню за необґрунтованістю. 
Суд першої інстанції, зазначаючи про пропуск позивачем встановленої статтею 257 ЦК України позовної давності, не врахував того, що перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду, та у разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених стороною позивача поважних причин її пропуску.
Оскільки позивач із вимогою про стягнення  з відповідача заборгованості за процентами звернувся 29 червня 2019 року, то ця вимога підлягає задоволенню в межах трирічного строку позовної давності та строку кредитування за період з 29 червня 2016 року по 31 серпня 2017 року. 
Отже вимоги Акціонерного товариства комерційний банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, яка виникла до 28 червня 2016 року не підлягає задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної давності. 
Крім того, слід зауважити, що із розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами здійснювалося, виходячи із ставки 27,60% річних, а починаючи з 01 квітня 2015 року, виходячи із ставки 42,00% річних. 
Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. 
Колегія суддів апеляційного суду враховує, що на момент збільшення відсоткової ставки відповідно до імперативних правил статті 1056-1 ЦК України банк був обмежений у праві приймати рішення про збільшення відсоткової ставки в односторонньому порядку.
Згідно з пунктом 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. 
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16.
При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази (рішення банку про підвищення процентної ставки за договором), на підставі яких саме з 01 квітня 2015 року позивачем збільшена відсоткова ставка за договором, укладеним з відповідачем, до 42% річних, не зазначені обставини, на підставі яких банк здійснив підвищення відсоткової ставки.
Матеріалами справи не підтверджено, що вищезазначені вимоги законодавства були належним чином виконані позивачем - відсутні докази того, що відповідач був ознайомлений належним чином зі зміною процентної ставки та погодив таку зміну.
Дані обставини свідчать про те, що визначений позивачем розмір заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 29 червня 2016 року по 31 серпня 2017 року, суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді, а саме базова ставка за процентами за користування кредитними коштами, погоджена сторонами 27,60%, проте із розрахунку вбачається, що позивачем нараховувались відсотки як у передбаченому розмірі, так і у підвищеному розмірі, а саме: 42,00% річних.
Отже, банк неправомірно збільшив відсоткову ставку по кредиту в односторонньому порядку, тому неправомірно нарахував проценти за підвищеною відсотковою ставкою.
Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства (межі заявлених позовних вимог), беручи до уваги визначені банком періоди та суми простроченої заборгованості, погоджений сторонами розмір відсоткової ставки 27,60% та надану формулу розрахунку, розмір процентів за користування кредитом складає:
за період з 29 червня 2016 року по 31 серпня 2017 року розраховується наступним чином: 5142,91 грн (заборгованість за кредитом) х 27,60% / 360 днів х 415 дні = 1636,33 грн.
При цьому, з розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н та виписки по рахунку коштів відповідача вбачається, що відповідачем в період з 29 червня 2016 року по 31 серпня 2017 року заборгованість за кредитним договором не погашалась.
Враховуючи викладені вище обставини апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 1636,33 грн, яка виникла за період з 29 червня 2016 року по 31 серпня 2017 року.

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України). 
Апеляційний суд вважає, що рішення суду слід скасувати відповідно до п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 29 березня 2011 року в сумі 6779 грн 32 коп., яка складається із: 5142,91 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1636,33 грн - по відсоткам за користування кредитом. У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01 вересня 2017 року по 02 липня 2018 року відмовити за необґрунтованістю, а про стягнення заборгованість за тілом кредиту та по процентами за користування кредитом, яка виникла до 28 червня 2016 року відмовити зі спливом строку позовної давності. 

Щодо судових витрат
В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 1921 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 20 червня 2019 року (а.с.1). 
Згідно платіжного доручення від 27 листопада 2020 року позивачем понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2881,50 грн.
       Оскільки позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 255 грн (102 грн за подання позову + 153 грн за подання апеляційної скарги).
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374,  ст. 376, 384 ЦПК України,  Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково. 
Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 12 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер  НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», код ЄДРПОУ 14360570 заборгованість за кредитним договором б/н від 29 березня 2011 року в сумі 6779 (шість тисяч сімсот сімдесят дев`ять) грн 32 коп., яка складається із: 5142,91 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1636,33 грн - по відсоткам за користування кредитом за період з 29 червня 2016 року по 31 серпня 2017 року.
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованість по процентами за користування кредитом за період з 01 вересня 2017 року по 02 липня 2018 року відмовити за необґрунтованістю. 
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованість за тілом кредиту та по процентами за користування кредитом, яка виникла до 28 червня 2016 року відмовити зі спливом строку позовної давності. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 255 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 01 лютого 2021 року.
Головуючий                                                                                      В.А. Коновалова
Судді В.М. Луганська 

О.Ю. Карташов