ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року	Львів	Справа № 460/4474/19 пров. № А/857/992/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючого судді                                                    Ніколіна В.В.
суддів                                                                         Большакової О.О., Гінди О.М.
за участі секретаря судового засідання                          Кітраль Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року (суддя – Дудар О.М., м. Рівне, повний текст судового рішення складено 25 вересня 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування наказу в частині,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у грудні 2019 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України, у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ від 04.08.2017 №397 "Про виплату щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям   військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 " в частині встановлення 30  липня 2017 року, як кінцевої дати періоду виплати щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% від місячного грошового забезпечення за липень 2017 року старшому офіцеру відділу напрямків управління територіальної оборони підполковнику ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірним наказом відповідач у не передбачений законом спосіб обмежив кількість днів виплати ОСОБА_1 щомісячної додатковї грошової винагороди за липень 2017 року, оскільки визначив кінцевим днем 30.07.2017. Згідно з п.9.2 наказу Міністерства оборони України від 11.06.2008 №260 днем звільнення військовослужбовця з посади, яку він займає, уважається день закінчення здавання справ і складання обов`язків за посадою в межах строків, установлених Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України і Положенням про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України.Справи та посаду позивачем було здано в період з 19.09.2017 по 21.09.2017 на підставі наказу командувача та з урахуванням чергової відпустки. 28.09.2017 його виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу командувача військ Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по стройовій частині) від 21.09.2017 №215. Відповідно до положень наказів Міністерства оборони України від 11.06.2008 №260 та від 24.10.2016 №550 виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно. Враховуючи наведене, відповідач протиправно не здійснив виплату щомісячної додаткової грошової винагороди у повному обсязі за липень 2017 року.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року у справі №460/4474/19 у задоволенні адміністративного позову  відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити адміністративний позов. В доводах апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди регламентує виключно Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 24.10.2016 №550. А тому безпідставним вважає покликання суду першої інстанції на норми Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оброни України від 11.06.2008 №260. Крім того, покликається в апеляційній скарзі на протиправність дій відповідача щодо його звільнення з військової служби, оскільки відповідач не повідомляв його про проведення організаційних заходів, не запропонував вакантних посад та знехтував його переважним правом на залишення на посаді.
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 з 01.08.1993 проходив дійсну військову службу в Збройних Силах України, з 05.03.2015 - на посаді старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_2 ).   У період з червня по липень 2017 року на підставі спільних директив Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26 квітня 2017 року №Д-322/1/5дск, від 25 травня 2017 року №Д-322/1/6дск, від 30 червня 2017 року №Д-322/1/8дск, переліку змін до штату №01/132 - Управлінням Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " у військовій частині НОМЕР_2 були проведені організаційно-штатні заходи.
Також матеріалами справи підтверджується, що зміни до штату №01/132 управлінням Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " введені в дію з 31 липня 2017 року на підставі наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по стройовій частині) від 31 липня 2017 року №172. При цьому, відповідно до введених змін до штату, було змінено номенклатуру посад, і посада позивача була відсутня в новому штаті управління Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".
ОСОБА_1 24 липня 2017 року було подано рапорт начальнику відділу напрямків управління територіальної оборони управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про звільнення із Збройних Сил України за станом здоров`я. 
Начальник управління територіальної оборони управління полковник Василюк В.А. 12 серпня 2017 року вніс подання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за пунктом "б" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті на підставі висновку військово-лікарської комісії.
13 вересня 2017 року командувачем Сухопутних військ Збройних сил України винесено наказ (по особовому складу) №318, згідно з пунктом 17 §3 якого ОСОБА_1 відповідно до частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті, звільнено з військової служби у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я).
Згідно з наказом командувача військ Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по стройовій частині) від 21 вересня 2017 року №215 ОСОБА_1 з 28 вересня 2017 року було виключено зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення, й направлено для зарахування на військовий облік до Рівненського об`єднаного військового комісаріату Рівненської області. 
Наказом командувача військ Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 04 серпня 2017  року №397 «Про виплату щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 "»вирішено виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 60% від місячного грошового забезпечення за липень 2017  року, зокрема, старшому офіцеру відділу напрямків управління територіальної охорони підполковнику ОСОБА_1 за період з 01 по 30  липня 2017 року.
Не погодившись з наказом відповідача від 04 серпня 2017  року №397 в частині встановлення 30  липня 2017 року, як кінцевої дати періоду виплати щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% від місячного грошового забезпечення за липень 2017 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку зі скороченням з 31 липня 2017 року посади старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", яку обіймав позивач, у відповідача не було правових підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Інструкцією №550, тому наказ відповідача від 04 серпня 2017  року№397 в частині встановлення 30  липня 2017 року, як кінцевої дати періоду виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% від місячного грошового забезпечення за липень 2017 року є правомірним та скасуванню не підлягає.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі – Закон №2011-XII).
Згідно з ч.1 ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
У період проведення організаційно-штатних заходів у Військовій частині НОМЕР_2 з червня по липень 2017 року, умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби були визначені Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 №638/15329 (далі – Інструкція №260; тут і далі – в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 1.2 Інструкції №260 грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять:посадовий оклад, оклад за військовим званням;щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення.   Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій", чинною на час виникнення спірних правовідносин (далі – Постанова №889), установлено щомісячну додаткову грошову винагороду (пункт 1 Постанови №889). 
Відповідно до пункту 2 Постанови №889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Міністерством оборони України 24.10.2016 на виконання Постанови №889 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (далі – Інструкція №550).
Згідно з пунктом 2 Інструкції №550 виплата щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) здійснюється у розмірі до 60 відсотків місячного грошового забезпечення на місяць.
Відповідно до пункту 3 Інструкції №550 до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).
Згідно з пунктом  4 Інструкції №550 виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних командирів (начальників)).
З системного аналізу  наведених вище приписів Інструкції №550 можна дійти висновку, що можливість виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям законодавством безпосередньо пов`язується із виконанням ними обов`язків за посадами, а отже із перебуванням на штатній посаді (посаді, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).
У справі встановлено, що у результаті проведених управлінням Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " змін до штату №01/132, що введені у дію з 31 липня 2017 року на підставі наказу командувача військ Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по стройовій частині) від 31 липня 2017 року №172,   було змінено номенклатуру посад і посада позивача була відсутня в новому штаті управління Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що свідчить про фактичне звільнення ОСОБА_1 із такої посади.
При цьому, з урахуванням поданого ОСОБА_1 24 липня 2017 року рапорту про звільнення   із Збройних Сил України за станом здоров`я, доцільності розгляду питання щодо його призначення на вакантні посади у відповідача не було.
Пунктом 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10 грудня 2008 року (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників).   Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).  Матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження відповідних командирів (начальників), здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що у період з 07 липня 2017 року по 12 вересня 2017 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні, а тому цей час не був включений до загального періоду перебування у розпорядженні відповідного командира. 
Згідно з  п.9.1 розділу ІХ Інструкції №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення).  Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).   Після закінчення двох місяців грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується тільки за рішенням Міністра оборони України.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі №460/3502/19 за позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування  " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій, яке набрало законної сили 12.08.2020, відмовлено в задоволенні позову. У вказаній справі суд дійшов висновку, що відповідач правомірно припинив нарахування та виплату позивачу з 31 липня 2017 року щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Інструкцією №550.
Згідно з частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що у зв`язку зі скороченням з 31 липня 2017 року посади старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", яку обіймав позивач та неможливістю ним виконання обов`язків за такою посадою, у подальшому у відповідача не було правових підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Інструкцією №550.
Таким чином, наказ командувача військ Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 04  серпня 2017 року №397 «Про виплату щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 "»в частині встановлення 30  липня 2017 року як кінцевої дати періоду виплати щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% від місячного грошового забезпечення за липень 2017 року старшому офіцеру відділу напрямків управління територіальної оборони підполковнику ОСОБА_1 є правомірним, а тому не може бути скасованим.
Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
У підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове. 
Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року у справі №460/4474/19 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	О. М. Гінда  	
Повне судове рішення складено 11 березня 2021 року