ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4297/20  Номер провадження 22-ц/814/518/21	Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Триголова В.М.
суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,
секретар: Коротун І.В.
за участю адвокатів Логвінова Є.В., Панченко О.О.
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Панченко Олени Олександрівни на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2020 року та додаткове рішення цього ж суду від 06 січня 2021 року у справі за позовом адвоката Панченко Олени Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту недостовірної інформації та її спростування, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації,-

В С Т А Н О В И Л А:
У вересні 2020 року адвокат Панченко О.О. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту недостовірної інформації та її спростування, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації.
Позов обгрунтувано тим, що ОСОБА_2 є автором статті під назвою «На Полтавщині керівництво бази зберігання військового майна підозрюють у розкраданні: під час обшуків виявили Гелендваген», що містить недостовірну інформацію, опубліковану за адресою у мережі Інтернет: https:/kolo.news, оскільки вона значиться також і власником доменного імені веб-сайту kolo.news. 
У наведеній статті через мережу Інтернет у вигляді, доступному для ознайомлення для необмеженого кола осіб, була розповсюджена стаття, яка містить недостовірну інформацію: «Як стало відомо з достовірних джерел, 30 липня працівники військової прокуратури спільно з працівниками Управління СБУ у Полтавській області провели обшук у керівництва військової частини НОМЕР_1 (база зберігання військового майна) у АДРЕСА_1 . Обшуки було проведено на підставі можливих фактів розкрадання військового майна на загальну суму понад 1 млн. гривень, яке призначалось для бійців ООС та підтримання боєздатності збройних сил України на належному рівні. Під час обшуків, зокрема, за місцем проживання командира частини полковника ОСОБА_3 , яке виявилось елітним котеджем, було виявлено, окрім іншого, автомобілі марки Мерседес Бенс (в тому числі преміум класу) та японський мотоцикл марки Ямаха. Також було виявлено новий Мерседес Бенс 2020 року, зареєстрований на дружину (вартість такого авто у салоні взалежності від комплектації стартує з 42 тисяч доларів). Згідно декларації за 2019 рік, полковник отримав зарплату за рік у розмірі 202115 гривень, де військовий взяв кошти на елітне житло і автомобілі преміум класу, встановлюватиме слідство. Війна на Сході триває, і в той час, коли бійці за нашу незалежність потребують підтримки, відповідальні за постачання живуть у котеджах та їздять на авто преміумкласу. Тож будемо стежити за розвитком теми».
Також до статті було опубліковано 3 фото, одне з яких підписане наступним чином: «Коттедж полковника з винним погребом та кальянною кімнатою».
На думку позивача, опублікована на веб-сайті в мережі Інтернет за посиланні https://kolo.news/category/criminal/21537 інформація «...Війна на Сході триває, і в той час коли бійці за нашу незалежність потребують підтримки, відповідальні за постачання живуть у котеджах та їздять на авто преміум класу...» є недостовірною та негативною, чим порушує права позивача на повагу до гідності, честі та ділової репутації. Даною інформацією позивача фактично звинувачено у розкраданні майна, передбаченого для бійців, що воюють на Сході країни та збагачення за рахунок цього.
З огляду на викладене, відповідач розповсюдив широкому колу осіб дану інформацію, яка не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Поширена інформація є фактичним твердженням (відомості про конкретні факти), а не оціночним судженням, оскільки вказану інформацію можна перевірити на відповідність.
Представник позивача просить суд визнати недостовірною та такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, розповсюджену у мережі Інтернет на веб-сайті інтернет-видання «Коло» (https://kolo.news) за посиланням https://kolo.news/category/criminal/21537 під назвою « На Полтавщині керівництво бази зберігання військового майна підозрюють у розкраданні: під час обшуків виявили Гелендваген» наступного змісту: «...Обшуки було проведено на підставі можливих фактів розкрадання військового майна на загальну суму понад 1 млн. гривень, яке призначалось для бійців ООС та підтримання боєздатності збройних сил України на належному рівні. Під час обшуків, зокрема, за місцем проживання командира частини полковника ОСОБА_3 , яке виявилось елітним котеджем, було виявлено, окрім іншого, автомобілі марки Мерседес Бенс (в тому числі преміум класу) та японський мотоцикл марки Ямаха. Також було виявлено новий Мерседес Бенс 2020 року, зареєстрований на дружину (вартість такого авто у салоні в залежності від комплектації стартує з 42 тисяч доларів). Згідно декларації за 2019 рік, полковник отримав зарплату за рік у розмірі 202115 гривень, де військовий взяв кошти на елітне житло і автомобілі преміум класу, встановлюватиме слідство...», та інформацію, яка опублікована до фото: «Котедж: полковника з винним погребом та кальянною кімнатою»; зобов`язати відповідача  ОСОБА_2  в якості спростування помістити на веб-сайті інтернет-видання «Коло» (https://kolo.news.) текст резолютивної частини рішення суду в 15-денний термін після набрання рішенням законної сили без будь-яких особистих або інших коментарів; стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.; вирішити питання про розподіл судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8500,00 грн., судовий збір в сумі 2942,90 грн. та витрати, пов`язані з витребуванням доказів в сумі 1580,00 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні позову адвоката Панченко Олени Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту недостовірної інформації та її спростування, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації.
Додатковим рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 06 січня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7800 гривень витрат на професійну правничу допомогу. В стягненні решти витрат на правничу допомогу - відмовлено. 
Судові рішення оскаржила представник позивача – адвокат Панченко О.О., вважає рішення незаконними, необґрунтованими та такими, що винесені внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржувані твердження відповідача місцевим судом безпідставно визначені як оціночні судження, а не твердження щодо фактів, оскільки вказана інформація містить саме фактичні твердження, які можна перевірити з точки зору їх достовірності. Вказує, що позивачем надані докази на спростування оскаржуваної інформації, які судом першої інстанції безпідставно не взяті до уваги. У доводах апеляційної скарги щодо безпідставності задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення вказує, що представником відповідача порушено порядок подачі заяви, а саме не направлено копії заяви іншим учасникам справи, а також вказує на недоведеність обсягу наданих адвокатом послуг.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначив, що оскаржувані рішення місцевого суду вважає законними та обґрунтованими, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення та додаткове рішення місцевого суду – без змін. Вказує, що місцевим судом вірно визначено вислови відповідача у публікації як оціночні судження. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Місцевим судом встановлено, що 31 липня 2020 року о 16 год. 30 хв. у мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет-видання «Kolo.news» (https://kolo.news) за посиланням https://kolo.news/category/criminal/21537 була опублікована стаття за авторством редакторки видання ОСОБА_2 під назвою «На Полтавщині керівництво бази зберігання військового майна підозрюють у розкраданні: під час обшуків виявили Гелендваген», у якій, зокрема, містилась інформація такого змісту: «...Обшуки було проведено на підставі можливих фактів розкрадання військового майна на загальну суму понад 1 млн. гривень, яке призначалось для бійців ООС та підтримання боєздатності збройних сил України на належному рівні. Під час обшуків, зокрема, за місцем проживання командира частини полковника ОСОБА_3 , яке виявилось елітним котеджем, було виявлено, окрім іншого, автомобілі марки Мерседес Бенс (в тому числі преміум класу) та японський мотоцикл марки Ямаха. Також було виявлено новий Мерседес Бенс 2020 року, зареєстрований на дружину (вартість такого авто у салоні в залежності від комплектації стартує з 42 тисяч доларів). Згідно декларації за 2019 рік, полковник отримав зарплату за рік у розмірі 202115 гривень, де військовий взяв кошти на елітне житло і автомобілі преміум класу, встановлюватиме слідство...», та інформація, яка опублікована до фото: «котедж полковника з винним погребом та кальянною кімнатою».
Дана обставина не заперечується відповідачем та підтверджується скрін-шотом сторінки веб-сайту (https://kolo.news) та листом-відповіддю від 19 серпня 2020 року відповідача на адвокатський запит (а.с.14-15, 19).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не спростував обставини, викладені відповідачем у відзиві, тому на підставі оцінки наведених сторонами аргументів і наданих ними доказів дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недостовірною поширеної відносно нього інформації і зобов`язання її спростувати.
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (стаття 201 ЦК України).
Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі особи, а також ділової репутації фізичних та юридичних осіб», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. 
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до  статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.
Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими;   2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.
Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.
Відповідно до ч.ч. 1,2 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. 
Таким чином, у силу положень статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
За положеннями статті 29 Закону України «Про інформацію» суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.
При цьому суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку а з іншого була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки є більш ширшими ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина.
Оскільки позивач займає посаду командира військової частини НОМЕР_1 , виконує організаційно-розпорядчі чи/або адміністративно-господарські функції або обов`язки, розпоряджається коштами, тобто використовує державний ресурс, за своїм статусом має в безпосередньому підпорядкуванні офіцерський та особовий склад, отже значною мірою відіграє певну роль у функціонуванні військової частини НОМЕР_1 , тому позивач є публічною особою.
Публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу.
Зважаючи на те, що інформація, яку бажає спростувати позивач, не містить фактичних даних, а є вираженням суб`єктивної думки і поглядів, направлених на критичну оцінку певних подій, тобто є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню стосовно їх правдивості та по своїй суті стосується інформуванням громадськості, то заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. 
Доводи викладені у апеляційній скарзі є тотожними доводам, викладеним у прозовній заяві, та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Законним та обґрунтованим колегія суддів вважає додаткове рішення, ухвалене Октябрським районним судом 06.02.2021 року, щодо розподілу судових витрат. 
Так, з матеріалів справи вбачається. що при зверненні до суду представник відповідача надав договір про надання правових послуг, який містить підписи сторін на кожній сторінці договору, та печатку адвокатського бюро «Логвінов і партнери», звіт про суми судових витрат відповідача, що містить розрахунок наданих послуг, квитанції, що свідчать про оплату послуг адвоката, акт приймання-передачі наданих послуг.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»).
Доводи апеляційної скарги щодо не направлення відповідачем копії заяви про ухвалення додаткового рішення є безпідставними, оскільки статтею 183 ЦПК України передбачено надання доказів про направлення заяви іншим учасникам справи лише при подачі такої заяви на стадії виконання рішення суду. Статтею 270 ЦПК України такий порядок подачі заяви про ухвалення додаткового рішення не передбачений.
Доводи про необґрунтованість та недоведеність витрат, понесених відповідачем на правову допомогу, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.
Отже, висновки місцевого суду ґрунтуються на законі та встановлених у справі фактичних обставинах, на підставі наданих учасниками справи доказів, яким судом дана відповідна правова оцінка згідно ст. 89 ЦПК України. 
За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судових рішень, які ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
З огляду на положення п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з позивача підлягає стягненню на користь відповідача витрати, понесені нею на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмір 3000 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, ст. 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,                
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Панченко Олени Олександрівни - залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2020 року та додаткове рішення цього ж суду від 06 січня 2021 року –залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по наданню правової допомоги в розмірі 3000 грн. (три тисячі грн.)
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                          В.М. Триголов

Судді:                         А.І. Дорош

О.А. Лобов