ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" січня 2021 р.                           Справа№ 910/18364/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Корсака В.А.
суддів:            Євсікова О.О. 
          Владимиренко С.В. 
 
Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи Товариства з обмеженою відповідальністю "А.В.В.Стандарт"   
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 про повернення зустрічної позовної заяви 
у справі № 910/18364/20 (суддя Стасюк С.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "А.В.В.Стандарт"   
до Казенного підприємства "Кіровгеологія" 
про стягнення 677 069,45 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог. 

Товариство з обмеженою відповідальністю "А.В.В.Стандарт" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Казенного підприємства "Кіровгеологія" про стягнення збитків за договорами купівлі-продажу у розмірі 677 069,45 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідачем не було зареєстровано податкові накладні, тому відповідно до п. 6.4 договорів купівлі-продажу наявні підстави для стягнення збитків в розмірі невідшкодованого з бюджету податку на додану вартість. 

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі №910/18364/20 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "А.В.В.Стандарт" повернути заявнику на підставі пункту 2 частини 5 статті 174 ГПК України.

Повертаючи позовну заяву, суд виходив з того, що позивачем при поданні позову було порушено правила ст. 173 ГПК України щодо об`єднання позовних вимог, сумісний розгляд об`єднаних позивачем вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та ускладнить вирішення спору в межах однієї справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись із вищезазначеною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "А.В.В.Стандарт"  звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та передати справу на розгляд до Господарського суду міста Києва для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі. 

Підставою для скасування ухвали скаржник зазначив порушення норм процесуального права, зокрема, статей 173, 174 ГПК України. 

При цьому апелянт зазначив, що судом залишено поза увагою те, що заявлені позовні вимоги, а саме, стягнення збитків завданих бездіяльністю відповідача щодо нереєстрації у встановлений Податковим кодексом України строк податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових декларацій  за дев`ятьма договорами купівлі-продажу, укладеними між позивачем та відповідачем, пов`язані між собою підставою виникнення та поданими доказами, одним і тим самим способом захисту права;  позовна вимога про стягнення збитків стосується одночасно дев`яти договорів, а не кожного окремо.  

Також на думку скаржника, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву не зазначив, що позивачем було порушено правила об`єднання позовних вимог, тоді як відповідно до пункту 2 частини 5 статті 174 ГПК України саме порушення  правил об`єднання позовних вимог є підставою для повернення позовної заяви. 

Також суд не обґрунтував неможливість застосування положень  ст. 173 ГПК України. 

На думку скаржника, судом порушено принцип процесуальної економії, що призведе до тривалого затягування вирішення спору, та обмежено позивача у праві на судовий захист. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. 

Казенне підприємство "Кіровгеологія" не скористалося своїм правом згідно ч. 1   ст. 263 ГПК України    та не надало суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3   ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції. 

Про відкриття апеляційного провадження товариство повідомлене належним чином, що підтверджено зворотнім поштовим повідомленням №04116 33290415, згідно якого вбачається отримання ухвали суду завчасно 04.01.2021.  

Таким чином, судом апеляційної інстанції були здійснені всі необхідні заходи щодо повідомлення Казенного підприємства "Кіровгеологія" про відкриття апеляційного провадження на оскаржувану ухвалу. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної                 скарги по суті та межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2020, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О.,                   Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "А.В.В.Стандарт" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі №910/18364/20. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про здійснення розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "А.В.В.Стандарт" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі №910/18364/20 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі у строк до 04.01.2021.  Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 04.01.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2021 зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "А.В.В.Стандарт" надати додатки до позовної заяви в тому об`ємі, які були подані до суду першої інстанції з позовною заявою №130 від 19.11.2020 у найкоротший строк, але не пізніше 27.01.2021.

           26.01.2021 через відділ документального забезпечення суду Товариством з обмеженою відповідальністю "А.В.В.Стандарт" на виконання ухвали суду подані матеріали. 

          Частиною 2 статті 271 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України     розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що оскаржується ухвала суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України), вказана справа, у відповідності до приписів ГПК України, підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження. 

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог  або  заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної  ухвали,  дійшов висновку апеляційну скаргу задовольнити, оскаржену ухвалу у даній справі  скасувати, виходячи з наступного. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

          З матеріалів справи вбачається, що позивач  у листопаді 2020 року звернувся до суду з позовною заявою про стягнення збитків у розмірі                  677 069,45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період серпень - грудень                2019 року Казенним підприємством "Кіровгеологія" було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "А.В.В.Стандарт" товару на загальну суму 4 191 158,10 грн за 9 (дев`ятьма) договорами а саме: за договором купівлі - продажу № 126-Б від 10.07.2019 на суму 495 228,00 грн, договором купівлі - продажу № 130-Б від 25.07.2019 на суму 459 267,00 грн, договором купівлі - продажу № 142-Б від 06.09.2019 на суму 497 726,40 грн, договором купівлі - продажу № 146-Б від 26.09.2019 на суму 482 754,30 грн, договором купівлі - продажу № 147-Б від 15.10.2019 на суму 487 469,40 грн, договором купівлі - продажу № 150-Б від 25.10.2019 на суму 482 255,40 грн, договором купівлі - продажу № 151-Б від 01.11.2019 на суму 482 884,50 грн, договором купівлі - продажу № 161-Б від 29.11.2019 на суму 478 111,20 грн договором купівлі-продажу №166-Б від 13.12.2019 на суму 325 461,90 грн. 

Проте в порушення вимог ст. 201 Податкового кодексу України, Казенним підприємством "Кіровгеологія" не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні за період з вересня 2019 року по грудень 2020 щодо обсягу операцій на суму 4 062 416,70 грн, що призвело до позбавлення Товариства з обмеженою відповідальністю "А.В.В.Стандарт" можливості включити суму ПДВ у розмірі 677 069,45 грн до складу податкового кредиту, а відповідно, зменшити податкове зобов`язання на  суму 677 069,45   грн.

За таких обставин, за твердженням позивача, внаслідок бездіяльності Казенного підприємства "Кіровгеологія", стало неможливим відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю "А.В.В.Стандарт" ПДВ у розмірі          677 069,45 грн.

Так, суд першої інстанції зазначив, що позивачем заявлено вимоги про стягнення 677 069,45     грн. збитків, що виникли внаслідок порушення Казенним підприємством "Кіровгеологія" Податкового кодексу України щодо операцій пов`язаних з внесенням податкових накладних в Єдиний реєстр податкових накладних .
Тобто, за висновком суду, у позовній заяві об`єднано вимоги про стягнення збитків за 9 (дев`ятьма) різними договорами а саме: за договором купівлі - продажу № 126-Б від 10.07.2019, № 130-Б від 25.07.2019, № 142-Б від 06.09.2019, № 146-Б від 26.09.2019, № 147-Б від 15.10.2019, № 150-Б від 25.10.2019, № 161-Б від 29.11.2019, № 166-Б від 13.12.2019.
Пославшись на зазначене, суд зауважив, що сторонами правовідносин є одні й ті ж особи. Проте, враховуючи  різні докази, які підлягають дослідженню для встановлення підстав права відшкодування ПДВ, суд дійшов висновку, що сумісний розгляд об`єднаних позивачем вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить й затягне вирішення спору, тому позовна заява і додані до неї документи підлягають поверненню заявнику на підставі пункту 2 частини 5 статті 174 ГПК України.

Такий висновок суд апеляційної інстанції вважає  помилковим з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.   

Частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. 

Згідно з частиною першою статті 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них (п. 4 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України).

Порядок об`єднання позовних вимог визначено у статті 173 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до частини першої якої в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Частиною другою статті 173 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 
1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача;
2) одного й того самого позивача до різних відповідачів;
3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Згідно з пунктом другим частини п`ятої статті 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Позовна заява - процесуальний документ, за допомогою якого реалізується право на звернення до господарського суду.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. (див. пункт 17 постанови колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №914/2191/18). При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтуються ці вимоги. 

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

За своїм процесуальним призначенням інститут об`єднання позовних вимог забезпечує правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об`єднуються однорідністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же правовідносин. Крім того, об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин. 

Враховуючи вищенаведені правила застосування норм процесуального права, та, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку щодо порушення правил об`єднання вимог в позовній заяві, пославшись виключно на те, що в одній позовній заяві об`єднані вимоги, які пред`явлені за дев`ятьма різними договорами та які ґрунтуються на різних доказах, що підлягають дослідженню для встановлення підстав права відшкодування ПДВ.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено вимоги про стягнення 677069,45   грн збитків, що виникли внаслідок порушення Казенним підприємством "Кіровгеологія" Податкового кодексу України щодо операцій пов`язаних з внесенням податкових накладних в Єдиний реєстр податкових накладних у період з вересня 2019 року по грудень 2020 року, за товар поставлений у вересні 2019 року по грудень 2019 року. Вимоги про стягнення збитків пред`явлені за 9 (дев`ятьма) договорами, які є однотипними за змістом та предметом яких є продаж товару, а саме: за договором купівлі - продажу                № 126-Б від 10.07.2019, № 130-Б від 25.07.2019, № 142-Б від 06.09.2019, № 146-Б від 26.09.2019, № 147-Б від 15.10.2019,  № 150-Б від 25.10.2019, № 161-Б від 29.11.2019, № 166-Б від 13.12.2019. Зокрема, позивач як на правову  підставу стягнення збитків посилається на п. 6.4 означених дев`яти договорів. 

На підтвердження позовних вимог позивачем до позовної заяви, окрім договорів, додано   копії актів звірки, які підписані з боку обох сторін та скріплені печатками по кожному договору окремо; копії платіжних доручень; копії податкових накладних; копії податкових декларацій з податку на додану вартість; квитанцій до податкових декларацій на додану вартість; копію листа від 20.08.2020 до Кременчуцького управління ГУ ДПС у Полтавській області, і ці всі документи, як зазначає позивач, стосуються вказаних договорів.
Таким чином, у конкретному випадку необхідність заявлення однієї позовної вимоги про стягнення збитків, яка має однакові підстави виникнення, обґрунтовано позивачем пов`язаністю поданих до позовної заяви доказів, на яких ґрунтуються позовні вимоги. 
До того ж, у даному випадку щодо доказів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача, суд першої інстанції, обмежився  виключно  посиланням, що такі докази є різними, що утруднить та затягне вирішення спору. Інших мотивів та обґрунтувань оскаржена ухвала не містить. Разом з тим,  суд міг використати свої повноваження, здійснити оцінку доказів з точки зору формального підтвердження позивачем своїх позовних вимог, та в разі наявності процесуальних зауважень залишити позовну заяву без руху з підстав ст.164, 174 ГПК України для усунення визначених недоліків.
Слід також зазначити, що місцевим господарським судом, зазначаючи, що позивачем було порушено правила об`єднання позовних вимог, не було враховано положення частини шостої   статті 173 Господарського процесуального кодексу України, яка надає суду право з власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства. (Відповідну правову позицію також викладено у постанові Верховного суду      від 22.01.2019 у справі                       № 910/16706/17, в ухвалі Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №      915/1306/18)
Посилання суду першої інстанції в ухвалі на те, що попри те, що сторонами правовідносин є одні й ті ж особи, проте, враховуючи різні докази, сумісний розгляд об`єднаних позивачем вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить й затягне вирішення спору є безпідставним,   оскільки таке право суду було передбачено та закріплено в   ст. 63 ГПК України   (в редакції до 15.12.2017) та   пункті 3.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".
Проте, на час постановлення оскаржуваної ухвали   статтею 174 ГПК України   (в редакції після 15.12.2017), на відміну від   статті 63 ГПК України   (в редакції до 15.12.2017), не передбачено повернення позовної заяви з таких мотивів, що об`єднання позовних вимог перешкоджає з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднює вирішення спору. (Аалогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №      905/2043/18, від  10.05.2018 у справі № 918/1/18 )
Будь-яких інших підстав повернення позовної заяви судом в оскарженій ухвалі  не зазначено. 
Застосування судом правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, повинно відбуватись із урахуванням обставин конкретної справи та забезпеченням ефективного захисту прав, свобод та законних інтересів. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень вже на стадії звернення особи до суду може призвести до порушення права на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до   статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини"   суди застосовують при розгляді справ   Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод   та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Пунктом першим   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Так, у рішенні від 08.12.2016 у справі "ТОВ "ФРІДА" проти України" (заява №24003/07) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (рішення від 17.01.2012 у справі "Станев проти Болгарії" (Stanev v. Bulgaria), заява №36760/06).

У рішенні від 13.01.2000 у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28.10.1998 у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відтак, згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише формальний, але й фактичний. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви (скарги) або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Отже, суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих    Конституцією   і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Статтею 275 ГПК України   передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до   ст. 280 ГПК України    підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
У випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції (ч.3   ст. 271 ГПК України).
З огляду на наведені норми процесуального права, виходячи з повноважень суду апеляційної інстанції, враховуючи встановлення судом апеляційної інстанції обставини порушення місцевим господарським судом норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали про повернення позовної заяви, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати оскаржувану ухвалу та передати справу на розгляд до місцевого суду на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Судові витрати.

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами   ст. 129 ГПК України.

          Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

                                       ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі №910/18364/20 скасувати. Справу № 910/18364/20 направити для розгляду до Господарського суду міста Києва на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі. 
           3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Головуючий суддя                                                            В.А. Корсак 

Судді                                                                                О.О. Євсіков

                                                                                С.В. Владимиренко