ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1303/21 Справа № 214/2813/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 214/2813/20
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Зубакової В.П., 
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,
сторони:
позивачка – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року, яке ухвалене суддею Ковтун Н.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості про дату повного складання судового рішення матеріали справи не містять), -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2017 року у цивільній справі № 214/75/17 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 10 січня 2017 року і до досягнення ОСОБА_3 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
На виконання рішення у цивільній справі № 214/75/17 був виданий виконавчий лист та 07 квітня 2017 року державним виконавцем Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП 53724566). 
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року у справі № 214/72/17 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 10 січня 2017 року і до досягнення ОСОБА_3 18 літнього віку. 
На виконання рішення у цивільній справі № 214/72/17 був виданий виконавчий лист та 01 червня 2017 року державним виконавцем Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП 54059199). 
Відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання по виплаті аліментів, виплати мають не регулярний характер. Згідно з виконавчим листом № 214/72 заборгованість зі сплати аліментів мала місце з жовтня 2017 року по липень 2018 року включно, у розмірі 19 214, 61 грн. та з листопада 2018 року по березень 2020 року включно, у розмірі 5 2426, 38. 
За виконавчим листом № 214/72, 06 вересня 2018 року відповідачем була погашена заборгованість за період з жовтня 2017 року по липень 2018 року, 20 травня 2019 року відповідачем була частково погашена заборгованість за період з листопада 2018 року по березень 2019 року, 23 квітня 2020 року була погашена заборгованість за період з березня 2019 року по березень 2020 року. 
Згідно з виконавчим листом № 214/75 заборгованість зі сплати аліментів мала місце з жовтня 2017 року по лютий 2018 року включно, у розмірі 4 303, 19 грн., з листопада 2018 року по листопад 2019 року включно, у розмірі 24 694, 53 грн. 
За виконавчим листом № 214/75 у червні 2018 року, за рахунок відрахувань з установи, була погашена заборгованість за попередній період з жовтня 2017 року по лютий 2018 року, 14 травня 2019 року відповідачем була частково погашена заборгованість за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року, 23 квітня 2020 року була погашена заборгованість за період з квітня 2019 року по листопад 2019 року, включно. 
Таким чином, відповідач погашав заборгованість із затримкою, яка становила більше ніж 1 рік в окремих випадках та після обмежень судовими виконавцями. 
У зв`язку  з наведеним, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2017 року по лютий 2019 року включно, в розмірі 91 075, 27 грн.
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за період з жовтня 2017 року по лютий 2019 року пеню за прострочку сплати аліментів за рішенням від 16.03.2017 року в розмірі 11 061 грн. 88 копійок, за рішенням від 10.02.2017 року в розмірі 6698 грн. 65 коп.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 182, 20 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам справи. 
Вказує, що суд першої інстанції при винесенні рішення спирався на думку відповідача, який вказував, що розмір пені є для нього непомірно високим, проте, нічим не підтверджував цього.
Вважає, що суд першої інстанції не врахував того, що за необхідності відповідач має змогу одноразово погасити заборгованість, як він це зробив одразу після накладення обмежень судовим виконавцем, що суперечить його словам про непомірно високий розмір пені. Вказує, що суд не врахував той факт, що відповідач і суд визнали розрахунок заборгованості вірним.
Зазначає, що суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з ст.196 СК України, та врахував пеню лише за кілька місяців, при цьому не врахував систематичну несплату аліментів з жовтня 2017 року, також не врахував, що строки позовної давності по стягненню неустойки ( з жовтня 2017 року) не пройшли.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу, як необгрунтовану – без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачки підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_1  батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 , матір`ю – ОСОБА_1 , актовий запис № 761 ( а.с.13).
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2017 року у цивільній справі № 214/75/17 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 10 січня 2017 року і до досягнення ОСОБА_3 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
На його виконання у березні 2017 року Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області був виданий виконавчий лист ( а.с. 18-19).
Постановою державного виконавця Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 07.04.2017 року було відкрито виконавче провадження № 53724566 на підставі виконавчого листа № 214/75/17 2/214/1221/17 (а.с. 21).
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року у справі № 214/72/17 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 10 січня 2017 року і до досягнення ОСОБА_3 18 літнього віку. 
На його виконання 12 травня 2017 року Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області був виданий виконавчий лист ( а.с. 17-18).
Постановою державного виконавця Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 01.06.2017 року було відкрито виконавче провадження № 54059199 на підставі виконавчого листа № 214/72/17 2/214/1218/17 (а.с. 20).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що, в даному випадку розрахований позивачем розмір пені, як майнової відповідальності боржника за невиконання обов`язку сплатити аліменти очевидно є непропорційним, оскільки перевищує суму самого несплаченого зобов`язання, тому вважав за можливе стягнути пеню в розмірі 100% заборгованості на лютий 2019 року, що становить за виконавчим листом № 214/72 2/214/1218 у сумі 11061 грн. 88 коп.; за виконавчим листом № 214/75 2/2141221 складає 6698 грн. 65 коп. На переконання суду, стягнення пені в такому розмірі відповідатиме вимогам ч.1 ст. 196 СК України та принципам розумності, пропорційності і справедливості.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відтак, обов`язок утримувати дитину – це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст.155 СК України.
Згідно з ч.1 ст.196 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спору з урахуванням змін, внесених Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року), у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про можливість стягнення пені в розмірі 100% заборгованості на лютий 2019 року, оскільки стягнення пені в такому розмірі відповідатиме вимогам ч.1 ст. 196 СК України та принципам розумності, пропорційності і справедливості.
Враховуючи, що регулювання сімейних правовідносин здійснюється на засадах справедливості,добросовісності та розумності (ч.9 ст.7 СК України), колегія суддів вважає, що, визначаючи розмір пені за порушення строків сплати аліментів, суд першої інстанції вірно застосував порядок розрахунку пені, визначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, та стягнув пеню у межах суми заборгованості зі сплати аліментів за період з жовтня 2017 року по лютий 2019 року пеню за прострочку сплати аліментів за рішенням від 16.03.2017 року в розмірі 11 061 грн. 88 копійок, за рішенням від 10.02.2017 року в розмірі 6698 грн. 65 коп.
Посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції враховано думку відповідача про непомірно високий розмір пені, що і було підставою, на думку позивачки, в частковому задоволенні позовних вимог, колегія суддів не бере до уваги, оскільки з урахуванням положень ст. 196 СК України, розмір пені, що підлягає стягненню за прострочення сплати аліментів, не може бути більше 100 % заборгованості, отже зменшення судом першої інстанції розміру відповідає обмеженням, передбачених ч.1 ст.196 СК України.
Доводи апеляційної скарги позивачки, про те, що відповідач має змогу одноразово погасити заборгованість, як він це зробив одразу після накладення обмежень судовим виконавцем, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не мають правового значення.
Зокрема, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на дитину, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, що судом першої інстанції було враховано.
Відповідно до статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року)
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі позивачки, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України,   оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374,  375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду  м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня  2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Повне судове рішення складено 13 січня 2021 року.

Головуючий:         
                                       
Судді